Dějiny egyptologie

 poslat:
zapadlikova@matchpoint.cz 
bohunka.necasova@seznam.cz

Egyptologie – věda o starém Egyptě, vznik cca 17. st. , kdy se Egypt objevuje v encyklopediích o dějinách lidstva; od renesance význam i dějiny umění (popis památek)

Zlom 1822, kdy J.F.Champolion rozluštil staroegyptské písmo

Napoleon – na přelomu 18. a 19. st. expedice do E., doprovázen učenci, zeměměřiči, geograf. poznatky, fauna, flora, etno – výsledkem publikace “Popis Egypta” (ilustrovaná) – rozsáhlé a systematické dílo, popis a vyobrazení památek; zachycuje stav před nástupem modernizace, která mnohé památky zničila (spálení vápencového chrámu na vápno); “Popis” vycházel do 20. let 20. st..
-	přivezli si nejen podklady pro knihu, ale i mnoho památek a jejich otisků – některé jim sebrali Britové, kteří je z Egypta vyhnali, množství těchto nových památek v Louvru zbudilo vysoký kulturní a společenský zájem – vznik egyptománie.
-	přivezli i Rosetskou desku, kde byl nápis v řeckém, démotském i hieroglyfickém písmu
Hieroglyfy se používaly od 3. tis. PNL, posl. doložený nápis vznikl ve 4. st. NL. Monumentální písmo si zachovalo hieroglyfickou podobu, ale těžce se píše. Brzy vynalezen papyrus, pak pro plynulé psani bylo písmo zjednodušeno – kurzívní podoba písma, HIERATICKÉ (pův. psali na kamenné a dřevěné tabulky). Papyrové svitky byly až 10 m dlouhé. Ještě větší zjednodušení – démotické písmo (kurzíva lokálních nářečí, ligatur, slévání znaků).
Číst a psát umělo jen malé procento lidí.

Starověký Egypt v evr. kultuře

Egypt – země Bible, svědectví antických autorů, součást orientálního světa (v 7.st. obsazen Araby).

Historická kultura – společ. a kult. zájem o minulost. EGTL je její součástí. Rovněž je inspirací umění. Ale je i součástí arabské a dalších kultur. V souč. době je nejprogresivnější egtl japonská.

Ve znalostech a umění a ceremoniálech předali E. něco antice.

E. kultura symbolem tajemnosti a starobylosti a staré moudrosti i vzdělanosti, také přepychu a bohatství, mírně prostopášnosti.
Za papeži korunovanými tiárou ještě ve 20. st. se objevoval vějíř ze pštrosích per – pozůstatek panovnického ceremoniálu sahajícího do dob starého Egypta. I tiára připomíná tiáry orientálních panovníků vzešlé z bílé koruny horního E.

Do evr. povědomí: sfinga (strážkyně), obelisk (vítězství, památka, hrob), pyramida (hrob) – mnoho je jich v Praze. V evr. umění se masivněji objevují od renesance.
Typ dobové módy, pokládáno za hezké. Většinou alespoň tvůrci věděli, že jde o eg. motivy.

Egypt přitažlivý pro imaginaci – malby, fotky, knihy, drama (Kleopatra), biblické motivy (útěk svaté rodiny do E. – spí pod ochranou sfingy).
Rošegros maloval Kleopatru, učitel Muchy.
G. Klimt zdobil vídeňské muzeum – krásná egypťanka s památkami, vzhledem k původu mohla být nahá oproti dobové zvyklosti.

Země Bible
Cestovní destinace před rozvojem turismu – kvůli biblickým příběhům, snaha doložit či vyvrátit historicitu Bible – archeologický a historický výzkum (počátek bibliogie), umělecké zpracování e. temat vedlo k rozsáhlé umělecké recepci st. E.
Pyramidy – první div světa.
Postava Mojžíše – vědci zkoumají, jak se určité prvky dostaly do judaismu i křesťanství, postava M. v Bibli to rovněž potvrzuje.
Achnaton reformátor – směřoval k monoteismu (komplikovanější), připomíná pozdější tradice transcendentálního božstva např. v judaismu. Někteří vědci se snaží propojit postavu Mojžíše s Achnatonem (Amenhotep IV.).
Rovněž rozvoj americké egtl byl veden tím, že jde o návštěvu biblických míst.
Alma Tadema – nalezení Mojžíše (obraz), snažil se malovat podle originálních předmětů a detailů, archeol. znalost. Přelom 18. a 19. st.

Antičtí autoři
Hérodotos (knihy), Diodoros, Strabo, Plinius Starší… Většinou závislí na řeckých překladatelích, neuměli místní jazyk.
Ne přesné hist. události, přesněji život egypťanů. Navštívili E. v pozdních dobách rozvoje. Herodotos zaznamenal ještě E. před grecinizací a latinizací. Byl pečlivý, shromažďoval detaily. Jedno ze základních svědectví o e. životě.
Svědectví antiky na rozdíl od Bible neoslovilo středověk, ale až renesanční společnost.
V renesanci zájem o nerozl. e. hieroglyfy, a kryptografii vůbec. Borgiové a Habsburkové si dokonce nechávají hledat původ u faraonských dynastií a eg. božstev (Usír, Eseti – Isis, Osiris). Vznik prvních systematičtějších sbírek.

Egyptští kněží někdy psali rébusem, aby někt. věci utajili. Ptolemaiovci rébusili. Odtud se lidé inspirovali k tvorbě šifer z eg. hieroglyfů. Dodávali vysoký mytologický a tajemný význam. Zájem o E, jako zemi utajeného a starého poznání a vědění.
Athanasius Kircher – jezuita 17.st. snažící se rozluštit písmo, usoudil, že v e. se nehovoří jen arabsky, ale jsou tam Koptové (křesťané), kteří používají koptštinu, dodnes slouží koptské církvi jako jazyk liturgický – k. je nejmladší vývojové stadium egyptštiny.
Byla psána řeckou abecetou s přejmutím několika démotických znaků. Kircher je navštívil (autonomní, nepodléhali ani papeži) a usoudil, že jejich jazyk je totožný s egyptštinou, ale nedokázal přisoudit znakům zvuky. Egypt postupně začal být avštěvován i zvědavými učenci a badateli.
Byl pokládán za zemi orientální, arabizovanou a islamizovanou. Evropa se dívala na islámský svět jako na Orient (orientalismus zasahuje do dějin egtl)., pohádkový, zem 1000 a jedné noci. Mnohé představy vědců se z tohoto pohledu nemohly vymanit.
V historické kultuře se prolíná historická racionalita (h. věda, snaha o objektivitu) a historická mytologie (vnášení subjektivních prvků zkoumající kultury).
Historické myšlení lze zneužít v politické praxi a využity k ovlivňování mínění.

Orientalismus
Orient 
-	nejen téma dějepisců
-	téma umění
-	téma obecného povědomí
Orient – prostor osmanské říše, problém přenosu tohoto pojetí i do starověku (tam původně úplně jiné kultury).

Reakce na evropskou přítomnost – přejímání vnějších vlivů (extrém - kolonialismus), rozdílné reakce. Japonští, osmanští i ostatní panovníci i panovnice přejímají např. ošacení a dokonce se nechávají portrétovat (i ženy!).

Z evr. hlediska je Orient vnímán jako “obraz druhého”, protiklad civilizace a jejích hodnot, nikoliv jako svébytná rovnocenná kultura. Po technickém rozvoji přestává být rovným partnerem, začíná být pokládán za silnou, leč zaostalou a nyní upadající kulturu. Je čímsi pasívním, co má být ovládnuto. V souladu k tomuto mocenskému pojetí je umělecká reflexe egypta – bohatý, zženštilý, pasivní, drogy, jiné hodnoty, káva, lenost, zjemnělost, možnost zobrazit nahotu, přepych. Evropa se pokládala za humánní, Orient měl být místem nelidskosti (trhy s otroky). I jiné víry.
Místo odlišných smyslových vjemů – krajina, vůně, světlo, barvy lákaly umělce k hledání nové inspirace.
Orientalismus – obsahuje velké množství stereotypů, protiklad Orient/Okcident (východ/západ).
Orientalismus je nepříliš jasný pojem, ostré rozpory mezi zastánci a kritiky. Historická záležitost, kteou je třeba chápat v kontextu doby (politika – Turci) – zastáváno Davidem Kopfem.
Jeho důsledkem jsou např. Huntingtonovy teze o střetu civilizací.
Základní teze formuloval Eduard Said, stereotyp pasivního O., poměřuje jej jinými hodnotovými systémy (kolonialismus obhajován tím, že Britové zachraňují upadající civilizaci. Přirovnává k ženě, která je pasivní, nesamostatná, dekorativní, podřízená. Tento koncept vyvolal časem diskusi. Francesco Gabrieli – apologie orientalistiky jako vědy, přínosu k poznání Orientu, má být věcné. Donald P. Little – odmítá stereotypizaci, ale oceňuje Saida jako autora výzvy k větší kulturní otevřenosti. 
Sadik Jalal al-Azm – konstatuje, že orientálci si mohou vytvořit stejné stereotypy o západě.
Bernard Lewis – důsledný historický přístup, chce se vyhnout stereotypům na obou stranách a bojovat proti nim tolerancí, ekumenismem, historickým poznáním.
Přetrvávají předsudky v kulturním dialogu, orientalismus není odbytá záležitost, i dnes nové impulsy.
Egyptologie je součástí orientalistiky
-	zejména v donbách vzniku souvisela v mnohém i s evr. expanzí do Orientu, Napoleon.

Světová a česká egyptologie

Středověcí evr. cestovatelé
Egeria (Aetheria) – byzantská dáma, 4.-5.st., soustřeďuje se na biblická místa, poutnice.
Rabbi Benjamin ben Jonah – z Navarry, 12. st., správně popsal a určil původ nilských záplav
křižáci – 13.st., moc nezaznamenávali
středověcí poutníci do Svaté země, vznikají první (rukopisné) průvodce po e., cestopisy, časem se staly populárními natolik, že vznikaly i cestopisy fiktivní (Mandevillův – pyramidy pokládal za sýpky Josefovy).
obchodníci – snadnější přístup od doby, kdy se stal e. součástí osmanské říše po r. 1517 – sultán Selim I potvrdil ochranu francouzských obchodníků a poutníků. Fr. konzul se stal záštitou cestujících evropanů v E., vzpomíná ho i český poutník pan Kryštof Harant ve svém cestopise.
Obchod s kořením, kávou…
V Káhiře pod osm. ochranou vznikla v 16. st. evr. komunita.
Během 16. – 18. st. navštívila e. řada cestovatelů a poskytli písemná i obrazová svědectví. Češi – Martin Kabátník, Bohuslav Hasištejnský, Kryštof Harant, Remedius Prutký, Jakub Římař.
Od 17. st. misijní cesty (jezuiti, františkáni). Pietro della Valle – politický průzkum.
Tito lidé měli jiný cíl, než popis a studium památek, ale často je dovezli. Postupně se objevují učenci zajímající se vyloženě o staré památky – John Greaves (ne sýpky, hrobky), Benoit de Maillet, Claude Sicard, Richard Pococke, Friderik Norden, William Warburton – snaha zapojit e. do duchovního vývoje lidstva (Mojžíš). Začíná studium koptského jazyka.

Napoleonská expedice 1798 – 1801. I po odchodu fr. zůstal e. svárem mezi Británií a Francií. Formálně e. provincií osmanské říše, ale ovládán skrytě Brity.

Na poč. 19. st. albánský voják Muhammad Alí se stal e. místokrálem zastupujícím sultána, protože zmasakroval odbojné beje. Zajistil vládu své rodině a dynastii, která se po rozpadu osman. říše stala dynastií královskou.

Konec 18. st. – James Bruce, R. pocock, F. Norden zaznamenávají památky.
1799 – objev Rosettské desky
1809 – 1829 – vychází Description se l´Egypte
1822 – rozluštění Champollionem

První pol. 19.st.
Éra silných konzulů (H. Salt konzulem v době M. Aliho) – věnovali se i sběratelství e. památek. Evr.mocnosti se angažují v e. a mají zde zájmy. V evr. roste učený zájem a soupeření o cenné exponáty. G. Caviglia, B. Drovetti
Giovanni Batista Belzoni – sběratel. Formovala se velká muzea – Louvre, British Museum, Turín.
Mumie – zajímavý exponát, oblíbené bylo veřejné rozbalování.

Po rozluštění snaha shromáždit co největší množství nápisů (J.G. Wilkinson – Zvyky a mravy starých egypťanů, dodržoval proporce obrazů i nápisů), papyrů, kopírovat nápisy z hrobek…
1835 – M. Ali – první zákony o památkách, formálně vzniká egyptská památková správa.
1858 – šéf pamsprávy, důslednější výzkum a sledování památek, reorganizováno muzeum v Káhiře.
1880 – Gaston Maspero prosazuje pečlivější archeol. metody. 
Rozvoj poznání eg. písma a jazyka.
přelom 19.-20 stol. WMF Petrie – otec e. archeologie, v e. Egypt Exploration Fund, Archaeological Survey of Egypt
1926 – Wórtebuch der ágyptischen Sprache – slovník st. egyptštiny za celé údobí existence, vydávají dodnes časopis o e. jazyku CIE
1927 A.H.Gardiner: Egyptian Grammar (střední egyptština jazykem textů)
20. léta – objev Tutanchamonovy hrobky, prof. František Lexa zakládá egyptologický seminář, časem i ústav; čeští egyptologové byli už za monarchie (Rudolf Dvořák), koptština byla už za monarchie na teologické fakultě (doc. Hazuka). Lexa i samouk, čerpal z berlínské školy, měl semináře u něm. egyptologů. Kolem Lexy se shromáždil okruh žáků (Egyptologický seminář), jeho žákem slavný, náš egyptolog Černý, dále Žába, Matějková (ste. medicína)
obd. 2. SV – rozvíjí se řada arch. výzkumů, systematicky (č.: Jaroslav Černý)
po válce rozmach, zaniklo království v egyptě, žádána pomoc zahr. archeologů a expedic
stavba suánské přehrady – hrozí zaplavení rozsáhlých obl. v Núbiji, spouští se mezinár. záchranná arch. akce, tady se podílí i český e. ústav.

Vznik egyptologického ústavu
Zpracovávají se dosud dokumenty.
Verner – Objevování st. Egypta
Strouhal – Sedmkrát do Núbije

Žába – v souvislosti se spoluprácí s alexandrijsou universitou a eg. vědci navrhnul vznik ČS e. ústavu. První návrh zamítnut. Zřízení by mělo být v rámci kulturní spolupráce (dohod), chce držet krok se světovou vědou a úzký kontakt s tamními vědci. Za druhý návrh se postavil i prezident, AV a další pracoviště… V září 1957 postoupeno minist. školství již včetně rozpočtu. Prof Hasan slíbil možnost podílet se na práci v e., Žába tam přijal na 2 roky práci profesora, aby navázal kontakty a dosáhl schválení egyptskou stranou. 1. 10. 1958 byl zřízen v Praze, 20.5.1959 vznikl v Káhiře. Český vedl akademik Lexa. 

Ústav byl součástí FFUK, vedl jej Lexa, později Žába. Měl 6 míst, přibíral další potřebné odborníky extrerně. Byla dvě oddělení – egyptologické a arabistické v úzké spolupráci. Konce r. 1959 se Žába vrátil do Prahy, dosud byl docentem (ve světě neznaj), byl jmenován profesorem a zasadil se o jmenování vědecké rady ústavu. Hlavním úkolem byl a je výzkum naleziště v Abúsíru a některých míst v Núbiji později zatopených. Dále shromažďování dat pro související obory (etno, lingvo…). Žába vedl do r. 1971, do té doby 9 expedic. Polovina z nich záchranných v Núbiji. Žába byl epigraf, proto češi dostali za úkol vyhledávat a dokumentovat epigrafické památky. Pětiletý plán záchrany núbijských památek byl splněn, ale za cenu dobr. krácení diet a přesčasů, protože dostali jen 2/5 požadovaných financí. Časem pořídili loď a barák a auta. Ve stínu v Abúsíru až 60 stupňů…

Metodologie
-	egtl je historická věda, využití archeologie a filologie

Historik středověku se seznámi se stř. latinou a pak může zkoumat velkou škálu předmětů, co se týče dějin Afriky, je to komplikováno jazykovou diverzitou. Egtl se vyčleňuje poznáním specifik jazyka, geografie, historie apod. a až student shromáždí široký obecný základ egtl, může se teprve specializovat.

Egtl se zabývá st. E. jako součástí dějin lidstva, využívá metody historické vědy, sleduje dějiny, kulturu, hmotnmou kulturu, někt. metody ovl. specifickými podmínkami. Postup práce však sleduje základní linii:
heuristika – shromáždění korpusu pramenů (databáze), projít odkazy k pramenům, které zpracovávám
analýza/kritika pramenů – zvážit faktory ovlivňující autora textu atp. a histor. kontext…
syntéza – zhodnocení problému, formulování hypotéz či dokonce závěrů, třeba brát ohled na to, že se dochoval jen zlomek dokumentů, pokud určitý typ naleznu jen v jednom období, neznamená to, že nebyly i v jiných

Vzhled krajiny a koryto Nilu není stejné jako ve starověku, stará sídliště byla překryta a nahrazena novými. Proto třeba geologické, geofyzikální, paleobotanické průzkumy.

Nutnost co nejpřesnější dokumentace.

Vývoj metod 
-	pouze popis a měření
-	od 19. st. systemizovaný pokus o poznávání hmotné kultury, architektury apod., ale i její funkce (pomocí nápisů…), podrobnější dokumentace
-	do 60: let platilo, že nálezy se dělí mezi výkopce a Egypt, nyní se vše nechává v Egyptě

Archeologická situace se popisuje např. pomocí počítač. modelů – 3D průřezy postupně vrstvení od moderních budov na povrchu až po nejhlubší nálezy (stratifikace). Na ostrově Elefantina 36 vrstev (3000 let historie). Narůstání půdy v městských oblastech (hliněné a odpadní vrstvy ze sušených cihel a pozůstatků lidské činnosti). V e. byly hrobky nejen místem pohřbu, ale i místem kultu zemřelého. Chodili tam uctívat, rovněž se vrstvilo. Odpad se zašlapal, velký větrný nános písku, pak se pokračovalo dál, mohla se postavit další hrobka či obětiště – při výkopu se poruší stratigrafie. Pokud nepřestavěno, postupně se zanáší a zdi se “zmenšují”. Je třeba vrstvy i jejich porušení popsat – popsat profil. Totálky – výškopis! Dokumentovat úplně vše – minimálně 2 pohledy. Profil jak postupujeme dolů a pohled svrchu, rozmístění. Pak se tvoří 3D modely. AutoCAD v součinnosti s mapovacími pomůckami (pravidelně odebírá data). Toto aplikujeme především v jižním Abúsíru na nekrálovských pohřebištích. Statelitní snímky – dálkovuý průzkum Země.
excavation - vykopávky
cleaning - čištění
survey – průzkum
Užitek? Je třeba vědět, co se na méstě dělo, mnohdy se sekundární využití stavby neshodovalo s primárním.
Datování a typologie keramiky a kamenných nádob. I z vrstvy se poznává kdy asi byly předměty zhotoveno.
Mnohé vykopávky z dřívějška způsobily poškození a nebyly s náležitou pečlivostí dokumentovány.
Poškození věkem, lidmi, vykopávkami, vodou… Suché podnebí pomáhá zachování památek. Někdy se zachovaly kromě papyrů i tkaniny a dokonce dřevo. Z důvodu As. pořehrady stoupla hladina spodní vody, dochází k poškozování např. šachtových hrobek v Abúsíru – velká komplikace… Z těchto důvodů nepoměrně více prší, ve starověku byl děšť velkou vzácností.
Dnešními cíli jsou dokumentace a rekonstrukce (fragmentů objektů i didaktická r. – do stavu aby byla informativní pro návštěvníky).
Rozvoj eg. filologie od 19. st., umíme to číst, ale mnoho otázek nevyjasněných, slovníky se stále zpřesňují (nové významové niance). V mnoha případech si nejsme přijatelně jistí čtením hieratických či démotických značek. Naše přepisy jsou rakonstrukcí dpolňující chybějící vokály. Hieratické písmo silně individuální u jednotlivých písařů. Paleografie – soubory hieratických značek a jejich hieroglyfických paralel (obojí zápis, pak se transliteruje, pak překládá).
V dnešní egtl je silná tendence k užším specializacím, ale zároveň začíná být interdisciplinární – lingvistika, archeologické postupy a dokumentace, religionistika, přírodní vědy a IT, dějiny umění, historik určitého období…
Archeologická mapa E. není zdaleka kompletní. Záchranné a revizní výzkumy pořizují dokumentaci a zchraňují před škodlivými faktory.
Zkoumá se okolí Théb, Tell el-Amarny, Memfisu (Abúsír) a delty Nilu. 
Chrámy v Luxoru a Karnaku. Střídají se vrstvy, nejn vertikálně, ale i horizontálně – vrstvy se přesahují. Stavby kamenné, někdy panovník nechal část staré kamenné stavby rozebrat a použít např. do pylonu i s částí kamenné rytiny – puzzle! Pomocí databází se třídí motivy na jednotlivých blocích a PC nám pomáhá se přiřadit k sobě – mravenčí…
Takto byla rekonstruována Bílá kaple v Karnaku, byla celá znova sestavena z roztroušených bloků. Stejně Červená kaple královny Hatšepsut.
Nilské údolí poměrně úzké, proto se staletí stavělo na stejných místech, nejen vesnice, ale často stojí moderní město na městě starověkém (např. Edfu). Stísněný prostor pro vykopávky.
Krom Nilského údolí se zkoumají i pouště, hl. oázy v jižní poušti. Jejich obyvatelé si vždy zachovávali určitou autonomii, event. zde nacházeli azyl nepohodlní.
Úplnou novinkou je výzkum pouštních cest (především pomocí satelitních snímků).
Texty 	– kámen, papyrus, ostraka, slonovin. a kovové destičky…
-	administrativní, správní, náboženské, pohřební, autobiografie (rovněž v hrobkách)
-	literatura: pojem se konvenčně používá, ale egypťané to nebrali jako zábavu, ale jako posleství představ o světě - tzv. naučení – knihy moudrých rad do života, měly uváděl budoucí pracovníky státní správy do toho, jak se správně chovat a žít, týkaly se mnoha temat včetně společenského chování; tzv. “kulturní texty” obsahující kulturní normativ dané doby; schován je v povídkách, např. v povídce o Sinuhetovi – jak svým chováním vybředně z nejtěžších situací a dobře se mu bude žít; v nové říši byly milostné písně. Návštěvnické grafito (popis návštěvy chrámu)
Lze je dále dělit na mnoho kategorií.

Původní text je často poškozený. Přepíše se do hieroglyfů, snaha o doplnění a rekonstrukci. Následuje překlad, komentář a zasazení do dobových souvislostí (proč vznikl, kdo ho asi psal…).

Snažíme se porozumět nejen historickému vývoji, ale i každodennímu životu a myšlenkovému světu.

Neúmyslně zanechané stopy (vč. odpadu, zařízení, nástrojů, krátkodobé nápisy a poznámky)

Úmyslně zanechané svědectví (oficiální nápisy) – autobiografie, anály, královské texty, dekrety, stély, sklaní ofic. nápisy.

Specif. archivní záznamy – eg. královské seznamy

Místa paměti, úmyslně budovaná – kultovní a pohřební místa, hrobky s výzvami živým, zanechání pro potomstvo

Záznamy zanechané s úmyslem, aby byly čteny – další nápisy, grafitti atp.

Úskalí: neúplné prameny, časová, místní a především myšlenková vzdálenost steg. kultury. Jiná metaforika, chybí nám běžné výrazy, někdy chybí pojmy pro prokazatelně existující jevy. Měli propracovaný světový názor MAAT (řád věcí, pravda, pořádek, správnost) – pro nás nepřeložitelné.
Víme mnoho o podílu společnosti, který uměl číst a psát – těch byl ale relativně malý zlomek. Problém tvorby statistik, máme jen výseky, které nelze extrapolovat. Existovaly neměnné jevy, ale společnost se vyvíjela.
egypt.geolab.cz

Chronologie a datování v egyptologii
přehled dějin viz papír

Absolutní a relativní datování
absolutní – chemické a fyzikální postupy (radiokarbonové – ale velký časový rozptyl kolem stovky let) – používá se jen pro prehistorii. U historických událostí potřebujeme přesněji – většinou podle astronomických jevů doprovázených jménem vládnoucího panovníka. Podle královských seznamů (s dobou jejich vlády) můžeme zjistit přesný či skoro přesný časový údaj.
Celá časová osa může být sestavena poze pomocí relativního datování: seznamy panovníků, záznamy díla kněze Manethona /ptolem. doba), srovnávací typologie arch. pramenů (keramiky), srovnávání s dějinnými událostmi okolních zemí (Asýrie, Babylonie, Řecka…

Staroegyptský kalendář
-měl 365 dni (astr. a čtvrt) – ale nepoužívali přestupný rok, pokus v ptol. době, ale podařilo se až s juliánským kalendářem. Měl 360 dní (měsíc měl 30) a těch pět (epagomeny) byly přechodové svátky. Každý měsíc měl 3 týdny po deseti, většinou 9 pracovních, od Nové říše již 2 volné dny v týdnu. Roční období po 4 měsících – sucho, záplavy, XX. Rok papírový a astronomický se vlivem absence přestupných roků se rozešly a překryly se vždy po 1461 letech (tzv. Siriova perioda). Nový rok – počátek nilských záplav a východ Siria (kolem poloviny července).

Datování starých Egypťanů
datování podle králů – ve starých dobách se uvádělo pořadové číslo Horovz jízdy – sběr daní (jednou ya 2 rokz) poyději prováděno každoročně, yačal splývat s počtem let jeho vládz a pak se tedy yačalo datovat podle roku vládz krále

Dynastie byly seskupovány do větších celků – stejně jako my.
Zavedení eponymních kněžských úřadů – kněží a kněžky králů.

Anály – známy od staré říše – zaznamenaly sérii let vlády panovníka, v každém roce uvedeno několik základních údajů (výška hladiny Nilu, nezvyklá událost). Původně na slonovinových destičkách – tam zapsána komodita a datum, později jen nositelem data. Největší jr tzv. Palermská deska – řazení ročních záznamů panovníků od starých dob do Staré říše. Byly v kameni, ukládány v chrámech jako posvátný archiv. Sarkofág královny Anchesermerire III (znovu použitý kámen?).

Sociální a kulturní historie starého Egypta – KK

Turínský král. seznam – rozsahem a dochováním jediný, muselo být víc (pravd. 19. dynastie); jmenuje i panovníky, kteří z hlediska MAAT nezapadali (aby se dopočítali)
Chrámové rituální (ceremoniální) seznamy – vypouštěli nevhodné panovníky
Rituální seznamy v hrobkách 
Rit. s. na jiných místech (obětní předměty)
Královské seznamy máme zatím jen z období Nové říše, hl. 19. a 20. dynastie
Čte se od směru tak abychom viděli postavám do tváře.
Chrámy hrobky mají dvojí formu: soupisky bez součtů a dělení na dynastie X rituální obrazová podoba. Rituální seznamy trpí historickými vadami – panovníci chybí či nebývají v chronol. pořadí či jdou v protisměru – chtěli obětovat významým panovníkům či svým předkům, či p. spojeným s pohřebištěm, kde hrobka stála. Chrámové jen o něco málo kompletnější.
Postavení žen lepší než dnes např. Východě, mohlz vládnout.
Rameswsovská doba – mnoho seynamů – po Achnatonovi si chtěli potvrdit tradice. Asi objedili pojem historie a tradice jako něco, co je třeba yaynamena t a předat.

Archaická doba – kořeny egyptské státnosti

chronologická tabulka – viz papír

nejstarší doklad čl. v e. – před 300 000 let homo erectus
osídlení západní pouště
stř. paleolit – štípaná industrie – odštěpování úlomků z jádra
oblast kolem Keny – dostupné pazourkové valouny – lom cca 2km čtv. – těžba:
yákladní šachtice (cca 2 m, později až 10), narazili na pazourkonoské pískz, pak sledovali žílu
pazourek spojen se sluncem a rituální čistotou

kultura Nabta playa (pojm. dle lokality geopojmu pro vzschlou vodní nádrž vyplněnou jíl. a eol. sedimenty) – jedna z nejstarších kultur; 8800 – 4700 PNL vrchol osídlení záp. pouště, pěstovali dobytek, což pak opět vymizelo  - deště spláchly (semiagrikultura, potoagrikultura), polokočovná společnost lovců-sběračů (šířili kulturní vymoženosti); keramika přítomna od počátku
Centrální osada NABTA stálého typu, v okolí dočasná sídla, po kterých se stěhovali s dobytkem – v souč. době je tato lokalita nepřístuúná, ale egypťané teď zachraňují (kvůli hustotě osídlení odklánějí Nil, nové paralelní údolí – ale lidé se tam nechtějí sledovat, nelze celoroční zemědělství – takže nakonec jen zničili nejstarší lokality). Názvy nejst. nalezišť – slovo bir znamená studna. Nalezeny i megalitické stavby (vysoké tak po prsa), menhirky. Nalezen i kruhy o prům. 4m – kalendář z Nabta Plaje – asi měl určit příchod dešťů. Tehdy sice ještě nebyla pouštní oblastí, ale srážek málo. 2 mohyly, pod jednou nalezena kostra dobytčete.
Vzápadní poušti kolem r.4700 osídlení mizí – klimat. změna, sušší.

Neolit v nilském údolí – epipaleolitické tradice, neolitizující prvky, domestikace dobytka, keramika, štípaná industrie se začíná proměňovat – uchycení do násad, zvýšení použitelnosti (mikrolyty). 
Nejstraší neol. lokalita je Fajjúm A a B. Záměrné pěstování obilí – nalezena sila. Skladový areál mohl mít až 109 sil – vyživilo až 200 lidí po celý rok. Organizace vesnic – občinový szstém spočívající ve společném vlastnictví nadprodukce zemědělství. Chov dobytka, doplněn rybolovem. Jednoduchá keramika s leštěným povrchem.
Kultura Merimda Bení Saláma – záp. okraj delty. Plně vyspělý neol. kulturní komplex (5000 – 4100 PNL). Domy polozemnice, cca 0,5 m zahloubení, stěny potřeny mazanicí. Sestaveny do uliček, do nich ukládáni skrčení zemřelí néměř bez pohřební výbavy (v dolním E, v horním milodary). Známe do 200 hrobů. Pohřbíváni poblíž domů, geneze myšlenky, že zemřelý potřebuje příbytek.
Nejstarší doklad sochařství v E – socha hlavy, asi původně na kůlu, vlasyu a vousy řadou vpichů, kam se asi dávala ptačí pera.

Badárská kultura – nejst. neol. komplex na území horního E., nyní kvůli musl. separatistům nepřístupná pro turisty. Cca 600 hromů a 40 malých sídlišť. Příbuznost keramikz a industrie s N. Plajou. Mrtví ukládáni do prostých pohřebních jam skrčení na levém boku, obličej k západu, hlava k jihu, přikryti rohoží. Počínající sociální nerovnost – bohatší ukládáni do jednoho rohu pohřebiště. S nimi pohřbívány předměty. Nedoloženy hroby malých dětí, hroby odděleně podle pohlaví. Keramika. Sídliště se asi po 15 letech stěhovala kvůli úrodnosti. Ječmen, čočka, hlízy, luštěniny (méně se kazily než obilí). Lehké proutěné domy.
eponymní lokalita?

Nakádská kultura (prozkoumal Petrie)
rozčlenil ji do tří celků – N1(amratien), N2 (geryean), N3 (semainen). Poslední se překrývá s 1 a 2 dznastií. Známá především z pohřebišť. Obdobně pohřbení, krom rohoží i dřevěné rakve. Časem i hrobky s dř. či hliněnými rakvemi. Pohřební výbava – ne pro něj, ale k určení identity (pohlaví a povolání). N1 nebyla příliš s. stratifikovaná. V N2 slonovinové hlavy vousatých mužíků, zdobené hřebeny.. 
Stoupá úroveň obrámění kamene, výroba boj. palic z tvrdých kamenů (bulavy). Bojovali s nimi, časem se stávají součástí ikonografie, panovník má žezlo. Velké pazourkové nože, zdobené, až 40 cm. Keramika – jednoduché tvary, ale časem červená keramika s bílou inkrustovanou výzdobou (zobrazen lovec). Lžičky, šídla, jehlice, náramky, náhrdelníky…
N2 – expanze na sever až po okraj delty (minšat abú omar). Ze stř. E z Nakády se šíří až do Núbije. Asi bylo způsobeno přelidněním centrálního e a snažili se získat kontrolu nad obchodem s vých. středomořím, nenásilná expanze a asimilace pův. obyvatelstva. Vznikla stratifikace, některá pohřebiště elitní. Objevují se pohřební komory dělené příčkami ze sušených cihel, ti nejvýznamnější  mají hrobky i zdobené (Hierakonpolis). Významým prvkem umění tohoto období jsou lodě – sociálně určující prvek, mohl si ji dovolit jen někdo.
Postupně se šíří i zpracování mědi, nástroje začínají nahr. kamenné (sekery). Extenzívní zemědělství schopno z přebytků živit řemeslníci, kteří nepěstovali, směňovali své produkty za obilí. Vydělují se v h. E 3 mocenská centra – Nakáda (u vádí Hamamád, zboží ze stř. východu), Hierakompolis (nábož. centrum), Abydos.

V severní části souběžně s N1 a 2 je kultura Maádí (předm. Káhiry). Tavící kotel vlivů. StřeT n kultury, Syropalestinské…Různé typy příbytků – zahloubené oválné i čtvercové, sklaní podzemní prostory (jako v Palestině)… Odsud měděná ruda, která zde byla i zpracovávána. Žádaný artikl v dálkovém obchodu. Pohřeb. zvyklosti jednoduché – hroby, rohože, 2 keram. nádoby. Cca 600 hrobů.

N3 – postupné sjednocování E, dlouhodobé. Kulturní sjednocení. Asimilace nábož. představ (ze severu na jih). Vyvrcholilo postupným politickým sjednocováním. Zvyšovala se moc vládců center – kontrolovali redistribuci komodit, surovin, řemeslných výrobků. kolečm center postupně spoupeřící politické jednotky – volné aliance, lokální akce. Tato nejistá doba se odráží i v mytol. dědictví e. V závěru N3 sjedocení pod dynastií 0, Ab. a H. přemohly Nakádu. Snížení počtu pohř. výbav, ychudnutí kultur. obrazu v Nakádě. 
V Abydu na pohřebišti Umm el-Káb (matka střepů) opačná tendence. Pak se tam konaly potě (prý tam umřel Ussir) – každý poutník zde měl rozbít nádobu.

Dynastie 0 – neznáme přesně jak šli za sebou, ani čtení jejich jmen.
Dynastie začínali legendárním Menim, pak následovala generace polobohů (deska vynik v 5. dynastii, již o nich nevěděli přesně).
Jména panovníků se odvozovala od boha Hora, který jim propůjčil moc. Jméno se zapisovalo do tzv. serechů – označovaly i majetek patřící panovníkovi. Sjednocovali.
Irj-Hor
Serek
Ka
Narmer

Serek asi již vládl sjednocenému E. – vypadá to tak z jeho hrobky, kde byly nalezeny nejstarší doklady písma. Měl tam až 700 nádob vína (4500 l vína). Hrobka se značí UJ, bylo tam 150 destiček se znaky (cca 3,5 x 3,5 cm).

Z Hierakompole pochází soubor památek spojených see závěrem tohoto období – bojové palice panovníků – byly rituálně pohřbeny v chrámovém okrsku – votivní, ceremoniální předměty, ne pro boj. Dále velké množství drobných vot. předmětů. Hlavní tam byl bůh Hor.

Narmer – nejvýzn. panovník 0.dynastie. Z jeho doby nejst. ikona raně dynastických období – Narmerova paleta – znázorňuje oběť, zabíjí náčelníka delty a sjednocuje. Rituální předmět vyj. nadřezenost eg. vládce silám chaosu. Motiv z Mezopotámie – dvě neurčitelná zvířata s dlouhým krkem – mezi krky se míchalo líčidlo. Jméno krále znamená “rozzuřený sumec”. Tak, jak je schopný a zdrevý panovník, tak je zdravý i stát – když panovník stárne, je nutné ho podrobit zkoušce, zda může dál vést egypt. Původně jej v případě neúspěchu zabili. Pzději spíše symbolické, byly to slavnosti při 30 výročí panování. Byly rozíjeny panovnické sochy představující starce, tím byla zebita slabost a panovník se omladil.

1. dynastie
V někt. textech je za zakladatele pokládán Meni, nevíme, koho představoval – asi Hor-Aha (bojovný sokol). Podle Manéthéna legendární sjednotitel E., prý také zeložil nové hl. m. Menofer (Memfis). Zemřel po 62-64 leté vládě, roztrhal ho hroch – pokládáno za doklad o polobožství, hroch byl pokládán za polobožšké zvíře. Nesut-bitej (obě paní) – titul.

Den (Hor, který bojuje), měl hlavní hrobku obklopenou vedlejšími, kde bzli členové dvora a družiny. Byli rituálně zabiti v okamžiku ukládání panovníkova těla – měli mu sloužit navěky za možnost podílet se na jeho slávě na onom světě. Dokud byl nezletilý, byla regentkou jeho matka Merneit. Z hrobky jeho hodnostáře Hemaka pochází první doklad nepopsaného papyru. Hodně bojoval, na sinaj. poloostrově.

Adžib (jeho srdce je jisté) – asi Denův syn. Nejstarší
Sociální nepokoje – možná příliš dlouhá vláda Dena a taky A. měl jen64 vedlejších hrobů. Počíná vývoj ke stupňovité zádušní aarchitektuře (základ pyramid).

Semerchet – podle Manétha byly pohromy během jeho vlády, vládl asi jen 9 let, obchodoval se Syropalestinou (oliv. olej, víno).

Cha-at byl posl. panovníkem první dynastie.
Od A. vzrůstající soc. nejistota, záměrné ničené hrobek.

Histor. prameny – anály, serechy, pomníky, pohřební výbava.

Gebel Šéch Sulejman – skalní rytina v Núbiji o podrobení nepřátel panovníkem, měla odradit případné invaze.

Kult panovníků – v pohřebních ohradách v Abydu (největší dochovaní je Šunét el-Zebíb panov. Chasechemueje). Pohřby skutečných 25 m lodí (Hor-Aha). Superstruktura – nadzemní část hrobky.

Bílé zdi (ine bucheč) – Memfis, zal. Menim společně s pohřebištěm v Sakkáře. S. hrobky jsou odlišné od Abydu (tam tradiční, menší). Yde monumentální, ze suš. cihel, rozsáhl superstruktura, zdi a příčky – pohřebiště nejvýzn. hodnostářů doby. Někt. měly 25x50 metrů, pestře pomalovány. Část. dochované pohřeební výbavy (40 cm dlouhý p. nůž..).

Stát 1. dynastie – nový řád garantovaný panovníkem, yačíná se vytvářet sociální pyramida. Státní nábož. – je jediným žijícím bohem a veleknězem, ale některé povinnosti delegoval, jen oběti vždy sám. Písmo – produkt rostoucích nároků e. administrativy. Hieratické, hieroglyfy později. Po dokončení vnitřní kolonizece expanduje do Syropalestiny (víno a o. olej) a Núbije (zlato). Síť obch. stanic.

2. dynastie – nejméně známé údobí, neznáme přesný počet a pořadí králů krom 1. a posledního.
Hetepsechemuej (v Sakkáře)
Raneb (nelokalzyovnán, asi v S., naznačuje to stéla)
Ninecer(S.)
Vadžnes (nevíme¨)
Peribsen  - první, kdo nemá ned serechem Hora, ale Sutecha) – obč. vlálka, vlna rabování
Sechemhib je asi jeho nově přijaté jméno
Chasechemuej – nad serechem má oba bohy, zklidnění situace, větší stabilita (jméno značí “obě mocnosti se zjevují v záři”; mocnosti – oba bohové)

Sakkára se stává královskou metropolí, Het, Ran, Nin – nyní výzkum, nepřístupné. Hrobky se značné liší od 1.D – dlouhý koridor s postranními chodbami (sklady), v nejzápadnější části panovníkův dům a mumie. Poslední dva zas pohřbění v Abydu, pokl. se za dědice starší tradice, asi rozkol.
CH. poprvé ve větším měřítku použíl ke stavbě kámen (dlažba). Hrobka vykazuje postupné rozšiřování projektu (větší stabilita, bohatnul?).
Socha Ch. nalezena v Hierak., oblečen k oslavě jubilea, na podstavci má počet zajatých lidí a dobytka (možná musel znovu dobýt deltu?), má korunu H i D Egypta. Nehodnověrné údaje – musel by zabít 400 000 lidí, E měl tehdy jen 300 000.

Odkaz archaaického období: 3150 – 2700 PNL
písmo, základ správního a admin. systému pod kontr. panovníka, nastartování hosp. systému, delegoval na vezíry, státní ideologie, položení základů kamenné arcjhitektury, umění a s nimi spoj. nábož. představ

O usmrcení obětí nevíme – asi uškrcení či otrava, něco, co nezanechává stopy na kostech (mladíci do 25 let), pak osli, lvi…

Období staré říše
- viz papír, neexistují z ní astronomická pozorování pro zpřesnění datace, problém s absolutními daty, datování pomocí C14 má velký rozptyl; nejednota mezi badateli ve vymezení dynastií, větš. 3. – 6. dynastie, my chronologie dle ilustr. enc. starého E (2700 – 2150 PNL)

Relativní datace:
Turinský papyrus - fragmentární
Palermská deska 
Sakkárský královský seznam

Karnacký seznam, Abydský seznam
výpisky z Manetha

otisky pečetí, reliéfní výzdoba…

3. dynastie (viz papír)
nejvýzn. Necerichet-Džoser – stavitel nejstarší Stupňovité pyramidy v Sakkáře, jeho jméno vyznačeno červeným inkoustem
donedávna byl za prvního p. této dynastie pokládán p. Sanacht, ale nyní se zdá, že byl Necerichet po CH., tedy první; po něm Sechemchet, pak asi Sanacht, Chaba a poslední byl Hunej

4. dynastie
nejvýzn. Snofru – postavil několik pyramid, velký stavitel, kontakty se Syropalestinou
Chufu (Cheops) – stavitel velké pyramidy v Gíze
viz papír

přelom dynastií složitý, nejasný

5. dynastie
první byl Veserkaf, byl členem vedlejší král. větve a musel se prosadit na trůn – první vzepětí slunečního kultu, “sluneční králové” – slun. chrámy v Abúsíru, první doklad textů pyramid, rozvoj Usirova kultu – bůh zesnulých, obhosp. zásvětí

6. dynastie 
pozvolný, posněji rychlejší rozvolňování moci, decentralizece, sociální problémy, krize nábož. představ

Ve staré říši význ. úlohu hrály ženy, královny. 
Období růstu, prosperity, rozvoj technol. znalostí, přísně centr. společnost. Úřad panpovníka měl bož. podstatu. Stát řídili jeho asistenti, kteří měli vzsoké vzdělání. Výrazná soc. stratifikace, problém přechodu mezi kastami. V rámci kastz postavení žen poměrně rovnoprávné. E. byl poměrně uzavřen vůči okolí – geograficky, byli soběstační, vhodné podmínky v údolí Nilu. Potřeboval především kovy a stav. materiály, cedrové dřevo – Syropalestina. Egypťané se považovali za nadřazené díky bož. řádu, který jim byl dán – za hranicemi síly chaosu snažící se rozbít tento božský řád, úkolem p. je ho chránit.

Zdroje pro poznání fce p. úřadu
Memfidská teologie (doch. až z osmého st., ale prů pochází až se st. říše); Dualita bohů H a D Egypta: Hor a Sutech spolu bojovali o vládu nad světem, poté co Sutech zabil bož. vládce Usira; v Memfidě vládl bůh Ptah – v té době hl. m. Egypta. Státním božstevm se stal slunečné bůh Re – spojeno s Heliopol. teologií.

Héliopolská teologie – úzké sepětí se slunečním kultem, projevuje se od pol. 4.D.
Král je dobrým bohem, vtělením sokolího boha Hora (nese Horovo jméno) a provázen sl. bohem Reem (od pol. 4.D nese jméno Syn Reův).
Ke konci st. říše je zesnulý p. ztotožněn s Usirem, bohem mrtvých. 

Kult není jednotný, soubor jednod. představ, které si někdy i protiřečí.
Obrana b. řádu Maat často podporována ideologií a propagandou soubojů, ke kterým nedošlo.

Bož. motiv Hor-Re-Usir měl přiblížit osobu p. co nejblíže jeho král. předkům tak, aby nástupnictví bylo vysv. pomocí mytických příběhů. Nedostatek pramenů, není možné rozkrýt složité rod. vztehy a jedn. uzurpace král. trůnu. Měli více manželek, nevíme, jak byli vybíráni následovníci mezi potomky. Neznáme ani přesný rozhodovací proces.
Protiklad jednotlivce a samotného úřadu – při úmrtí vládla i královna.
Teologie bož. král. úřadu znemožňuje chápání jeho polit. role.

V průběhu 4.D došlo k rozštěpení kr. rodiny, které spolu pak soupeřily. Původně se všichni synové podělili o vysoké fce,, později již jen kněžské tituly, posléze se titul “královský syn” udílel jako ohodnocení nejvyšších úředníků.
Postavení král. matek, královen i princezen odrážejí jejich (i monumentální, některé dokonce pyramidy – ty nejprve výslovně vyhrazeny pro panovníky) hrobky postavené v blízkozti pyramid panovníků. Měl i harém a konkubíny. 

Necerichet, Džoser
asi syn Chasechemueje a královny Nimaathap, která hrála důlež. úlohu při předání dynastické následnosti. Manželka Hetephernebti.
Čevený inkoust, velký význam. Doba jeho vlády pokládána za významnou ještě po 2000 letech (stálo jim zato falšovat dokujmenty z jeho doby).
Stavba pyramidového komplexu – technolog. náročná. Obrovský 545x248m. Ohrandí zeď. Tehdy nebyly ještě použ. samost. sloupy, ale vázané sloupy. Komplex ne plně prozkoumán – 70 let jej zkoumal a rekonstruoval franc. badatel, který nedávno zesnul v 96 letech. Obrovský král. palác…příbytek duše navěky, proto z kamene (v hl. m. byl z cihel a dřeva).
Pyramida – první stupňovitá. Nad pohř. komorou (28m hluboká šachta žulová) byla původně nástavba, která byla několikrát rozšířena. Stěna základní nástavby byla cca 70 m. Pak ještě přestavba 2 a 3, nakonec rozhodnuto o stupňovité pyramidě – sad kvůli zdůraznění král. přítomnosti, či legendě o prvotním pahorku při zrození světa (heliopol. kult), či schodiště do nebe pro královu duši. Z pův. 4 bylo nakonec 6 stupňů. Vstup od severu (u všech ve staré říši) – usnadnění cesty duše k severu k nezapadajícím hvězdám (Polárce). 121x109m, vysoká 62,5 m. Kolem pohř. šachty labyrint podz. prostor, kachličkovaný (nápodoba rákos. rohoží z král. paláce) – fajánsové kachlíky. Ve zdivu z vnějšku jsou dodnes vidět pozůstatky prvních fází, kdy měla hrobka poddobu mastaby. V superstuktuře 40 000 kamenných nádob s N. jménem a jmény jeho předchůdců. 
Důl. souč. komplexu byl komplex svátku sed (znovuposílení panovníka). Převedení prvků původ. architektury do kamene včetně detailů (stropy z kulatiny, veřeje, na sloupech naznečené rohože proti otěru dřeva…).
Zádušní chrám – dualita H a D Egypta, v místnůstce serdáh byla panovníkova socha -  vykkládané oči z brouš. křišťálu v měděném usazení. Insignie – královský šátek nemez, posvátný vous …

Z Heliopole pocházejí pozůstatky jeho svatyně.
Asi jeho syn Imhotep, asi architekt stupň. pyramidy v Sakkáře.
Byl kníže, heliopolský kněz, architekt… V pozdějším období zbožštěn. Hrobka stále nenalezena. V době nové ř. byl považ. za patrona písařů a otce mudroslovné literatury. Později spojován jako bůh i s lékařstvím.

Sechemchet
- doklady o vysílání expedic na Sinaj (vádí Maghára) – ložiska tyrkysu; je tam reliéf, kde bije nepřátele Egypta – apotopaický charakter (odpuyení nepřátel a ochrana ložiska). Vládl jen asi 6 let. Nedokončený pyramid. komplex v Sakkáře, kde nebyl pohřben, travertinový sarkofág prázdný – asi yesnul mimo hl. město. Komplex měl mít větší rozměry než předchozí.

Chaba?
Ynáme ho jen ze sseznamů připisuje se mu tzv. vrstevnatá pyramida

Kahedžet (Hunej)
posl. 3.D, zmíněn v královských seznamech a z hrobky jednoho hodnostáře

4.D
Snofru, vládl až 48 let, 2 generace potomků s růynými manželkami (1. – jméno královny neznáme, 2. s král. Hethepheres). Zřejmě Hunejův syn. Tendence k dědění úřadů a titulů.
Roste počet úředníků, stratifikace, kvalitní administrativa umožnila provedení obrovitých stavebních projektů, což opět vyžadovalo její zdokonalování.
Syn Nefermaat (freska vyplněna barvou), syn Rahotep zpodoben jako socha s manželkou.
Snofru stavěl pyramidy. Obchod s cedrem. Vojenské výpravy především do Núbije, množství zajatců a dobytka. Také do Lybije. Zajatci museli stavět. 7 malých a 3 větší pyramidy – objem zdiva větší než u největších pyramid. První z nich stavěl v Médúmu (dnes sesutá). Další 2 Dašhúr (Lomená a Červená), pak plné pyramidy – Elefantina, Edfu, el-Kúla, Ombos, Sinki, Zawíjit el-Mejtín, Síla. Lomená p. je první pravá pyramida s hladkými stěnami, ale měl stavební problémy – ostrý sklon, nestabilní podloží – nepoužil jako pohřební, snížil nahoře úhel. Na východním úpatí byla malá svatyně s obětním kamenem. Pohřební pyr. se stala červená pyramida (už má nízký úhel) – jádro z načervenalého vápence, obložení strženo zloději, takže vidět i zvenku. Na podstavci nad terénem. Přečnělková klenba. Nedaleko zádušní chrám z cihel, kamenný nestihnul.

Hetepheres I. – jeho žena, pohřeb přenesen do Gízy. Hrob obsahuje nábytek (trůn, postel, skříňky, šperky, podhlavničky (obojek na noze).

Matkou panovníka Chufua (Hor Medžedu)
- stavitel Velké pyramidy, dlouhá doba vlády (cca 35 let), problémy v nástupnictví na trůn, poze jediná dochovaná bezpečně určená podoba panovníka (7cm soška z J Egypta). Doložen nápisy v lomech Hatwúb a Wádí Hammámát ve vých. poušti. Manželky Henutsen a Merefjotes I.
Velká pyramida v Gíze – pův. výška 146,5 m, dnes chybí špiška (posl. 10 m), délka strany 230 m; je to zároveň co nejpřesněji orientovaná pyramida (odchylka cca 3 min), největší rozdíl v délce stěn je 4,5 cm. Dosud se pyr. zpřesňovaly, po Chufuovi přesnost opět upadala. Dnes chybí pův. obložení, které tvořilo ploché stěny – tady se již nestaví pomocí skloněných vrstev, ale pomocí horizontálních vrstev. Stavěli z vápence těženého přímo v místě, jen obložení bylo donášeno z protějšího břehu Nilu, měl jasně bílou barvu. Pyramidiny – špičky bývaly pokryty měděnými či dokonce zlatými pláty, aby je osvětlovaly první paprsky vych. slunce (idea prvot. pahorku).
Postavili šachtu, pak změna – začalo se se stavbou královniny komory, opět nedokončena, teprve králova komora vzniklá poté byla využita k pohřbu. Systém odlehčovacích komor – odl. tíhu zdiva. Padací kameny proti vykradení (neúspěšné). Prostor tzv. velké galerie – 38m dlouhý skloněný prostor vysoký 9 m. Přečnělková klenba. Sarkofág poničen,  milodary ukradeny. Z královy i královniny komory vedou šachty ven, možná zaměřeny na určitá souhvězdí či  větrací šachty (pro dělníky během stavby).
Založil i pohřebiště v Gíze, poblíž hrobky královen (někt. jako pyramidy), dále princové a ještě dále úředníci. Vznikala města mrtvých organizována do ulic.
Zádušní chrám – dochovaly se jen nepatrné zbytky (dláždění a otisky zdí, pár bloků po světových muzejích) – probíhal tam obětní kult za zesnulého panovníka, který měl zajišťovat jejich další život.
Nález bárek, které byly pohřbeny v jamách ve skalním podloží v těsném sousedství pyramidy – dodnes se dochovaly dvě – jedna vyzdvižena, byla rozebrána, bylo nutné ji znovu sestavit.

Stavitelé pyramid – zkušení organizátoři práce a technicky zdatní lidé – např. Senfruův vnuk Hemiunu (syn prince Nefermaata). Známe jeho sochu, zdůraznění otylosti znakem, že patřil do nejvyšší kategorie. Zpodobování lidí ve fcích mělo svá pravidla. Organizoval i vojenské výpravy pro stavební materiály.

Radžedef
Postavil si pyramidu ne v Gíze, ale v Abú Rawáši (8km severně od Gízy). Značně zničená zloději kamene, zbyla jen pohřební komora. V 1. pol 19. stol. odsud denně odcházelo 150 naložených velbloudů pro stavbu nové Káhiry. Bloky byly často užívány i do mešit. S recyklací stav. materiálu se setkáváme během celých královských dějin. 
klep, že zavraždil bratra – následníka, ale asi to tak není, jeho jméno je dále rodinou uváděno.
Dochována sfinga – lví tělo + hlava panovníka, měla ochraňovat a bránit.
Radžedefova hora v jižní poušti – doklad o přít. Egypťanů. Obchod s černou Afrikou – hora u obch. cesty pod oázou Dachla. Je tam skalní nápis uvádějící Radžedefovo jméno.

Rachef
syn Chufua, bratr Radžedefa, vládl 20-26 let, měl 2 manželky – Meresanch III má významnou hrobku se zajímavou výzdobou.
Otisk pečetního válečku z Byblu (Levanta), tam obchod. centrum s cedrem. Další doklad v Eble.
Pyramidový komplex mívá údolní chrám, vzestupnou cestu (zakrytá chodba), zádušní chrám, pyramidu, satelitní pyramidu, pohřebiště lodí. Pyramida pomáhá p. sledovat pohyb slunce (V-Z) a večer ho sledovat do podsvětí, pak se osvobodí opět na východním horizontu. 
Strana o délce 215 m (pův. měla mít 240 m). Pod špičkou je pohřební komora s klasickým sedlovitým stropem. Dochoval se zbytek sarkofágu a falší součásti. U špičky se uchovalo obložení, spodní část jádra pyr. je vytesána v rostlé skále. Bloky kamene mají někdy 50-60 tun,. Zachovala se jeho socha.

Velká sfinga v Gíze
asi vytvořena v prnměhu stavby Rachefova komplexu, řemeslníci nebyli schopni ještště takové přesnosti. Ochrana pzr. komplexu, spojení se slun. kultem. Několik panov. ji nechalo opravit v průběhu dějin.  Na stéle že kdo ji optŕavím ten sde stane panovníkem,¨¨¨¨¨¨

Baka /Nebka
. asi nejst. syn Radžedefa, nedokonč, hrobka v Yawjít el- Arján Celá jáma prý vzplnšní oplatek,

Menkaure
žena Chamerernebtej, patrně zemřel předčasně, taky má pyramidový komplex. pův. výška 66 m. Obložena červenou žulou. Dva systémy chodeb, severojižně orientována, sklady uvnitř.
Menákurovy  ženy měly taky pyramidky. Žena předč. zesnula, neměl přímého dědice.

Na přelomu dynastií se začal projevovat obrovský odliv prostředků na pzramidy, začaly být menší. Radředefova rodina rozdělen a na dvě soupeřící větve.

Třeba porovnávat prameny, každý uvádí přehled panovníků trochu jinak.

Šepseskaf – hrobka v jižní Sakkáře, ne v Gíze. Nekropole se snad přesouvaly podle přesunů král. paláce či proto, že tradiční stav. místa byla pokryta pomocnými stavbami, odpadky, jinými hrobkami. Místo pyramidy obrovská mastaba ve tvaru sarkofágu. Dokončil Menkaurův pyr. komplex.

Gíza: hrobka královny Chentkaus I, není pyramidou – na skále nástavec s kult. a phřebními prostorami. Asi hrála důlež. roli v přechodu meyi 4. a 5. D, asi Menkaurovou dcerou, po smrti Šemseskafa asi chvíli vládla jako regentka. Nesla titul “král H a D Egypta” a “matka krále HaD E.” – nezvyklý titul. Možná se pak stala manželkou 1. krále 5.D.

5.dynastie: vrcholná doba slunečního kultu (i ve jménech panovníků), pyramidy se zmenšují, klade se věttší důraz na architekt. záduš. chrámů, stavba slun. chrámů, kvete obchod. Šest těchto panovníků bývá označ. jako sluneční králové. Sedmý Šepseskare je špatně doložen, možná v Abúsíru XXX.

Veserkaf
stavěl v Sakkáře u Džoserovy pyramidy. Jeho nástupnictví nebylo zcela jisté, snažil se jakkoliv podpořit svůj nástup na trůn, i ženitbou. Stavitel 1. slun. chrámu. Námořní obchod Egypta. Otisky jeho pečetí z voj. pevnosti Buhenu v Núbiji. Usiluje toto území ovládnout. Královna Neferhetepes, která si postavil také pyr. komplex vedle manžela. Z prost. důvodů se Veserkaf. zád. chrám nachází na jihu. Je tam i satelitní pyramida králi k službám.
Pohř. komora královny má sedlový strop (vyhrazeno  panovníkům).

Počátky slun. kultu
již z dřívějších nálezů máme doklady jména boha Rea. Po nebeské obloze pluje nebeská bárka.
Heliopolská kosmogonie – soustava představ o vyniku světa. Na poč. se nad vlny vod a chaosu vynořil prvotní pahorek, kde se zrodilo slunce a tak započalo fungování světa a Egyptu byl dán božský řád, bůh se rozrodil do dalších bohů.
3 podoby slun. boha:nejstarší – večerní slunce Atum (starý čl.), polední s. Re, ranní slunce Cheprer (skarab).
Prapahorek má vl. značky i detrminativy, jeden z nich má tvar pyramidy. 
Héliopolis – Iunu. Hlavní centrum sl. náboženství, byl zde uctíván kámen benben, bzl vztyčen centrální obelisk. Obrovský chrámový komplex, dnes zcela pokryt moderní zástavbou a zničen. Nejstarší doložený obelisk byl panovníka Tetiho. Polohu chrámu dnes značí jen obelisk Senusreta I. Dnes sídliště, rafinerie ropy.
V Gíze a Abúsíru pyr. uspořádány tak, aby se linie jejich stran protínaly na obelisku v Heliopoli.

Sl. chrámy – podílely se na p. záduš. kultu, obětinypro pan. zád. kult přímo ze sl. chrámů,byly důlež. součástí hosp. systému přerozdělování potravin a zboží. Ze šesti známe pouze dva – druhý je Veserkafův, obrovský obelisk na podstavci, před ním oltář – odtamtud máme jeho bystu.

Abúsírská nekropole

Sahure (2.p.5.D), vládl 12-15 let, pokračoval v exp. na Sinaj a do oblasti Puntu (afr. roh) – zdroj koření a vonných esencí. Dováželi diorit z okolí Abú Simbelu.
Měl syny – vyvolený syn zemřel, pak nastoupil druhý, Naferokare.
Sahureův pyramidový komplex – změny v rozmístění částí komplexu, složitý půdorys, bohaté zdobení. Ve dvoře žulové palmové sloupy na dlažbě z čediče – napodobení krajiny zaplavené Nilem. Reliéfní výzdoba – vyhladovělí beduíni (p. zachraňuje i okrajové obyvatelstvo prosící o obživu), p. při provádění rituálních úkonů. Špatný stav samotné pyramidy – nižší kvalita v důsledku snahy o zlevnění. Spíš kupy kamení.

Neferikare
Z jeho doby Palermská deska. Vládl cca 10 let. Snaha se přihlásit k Džoserovu odkazu, má taky stupňovitou pyramidu. Chrámový archiv se shodou náhod dochoval, zdroj poznání ekon. a admin. szstému země i historie. nejstarší pís. archivy z dob starého Egypta. Zápisy kněží o obětinách a rit. předmětech. Dodnes jsou byrokrati. Paula Posener.-riégerová znalkyní archivu.

Chentkaus II byůla jeho ženou, důležitou úlohu při p. smrti (před dokončením komplexu). Má svůj pyr. komplex. Menší pyramidy, jednodušší podzemí, chybí údolní chrám a vzestupná cesta, nesetkáme se téměř se sloupy, jen s pilíři. Opět se začínají objevovat satelitní pyramidy. Kámen i cihly. Po jistou dobu vládla za své nezletilé 2 syny (titul “matka 2 králů”). Královny se značily supí čelenkou. 

Nález druhého archivu v Abusíru, záznamy o sochař. výzdobě.

Neferre – mladý a umírá po 2-3 letech, nedokončená pyramida. Yádušní chrám ze suš. cihel nebyl napaden zloději kamene, dochoval se celkem dobře. Nalezeny zde sochy, archiv, výplně nábytku…

Niuserre – jeho mladší bratr – posl. panovník, který si v Abúsíru nechal postavit pyramidu, velký stavitel, dodělával nedokončené stavby předchůdců, postavil slun. chrám. Manželka Nechutrup a ještě jedna.
Jeho dcera Chámerretí se stala manželkou jeho vezíra Ptahšepsese, pomohl Niuserrovi k nástupu na trůn, proto si ji mohl vzít. V jeho pzramidě se poprvé objevuje čtvercová předsíň (souv. se svátkem sed)  a protopylony. Při stavbě záduš, chrámun se musel vyhnout starším stavbám (místo T postavil L).

Komplex Lepsius 24 – 3 pyramidky královny, jejíž jméno neznáme (podle Lepsia, který vedl expedici).

Menkauhor – poslední, kdo si nechal postavit sluneční chrám, sev. Sakkára? (asi), Dašhúr?, vládl jen několik let (8)

Džedkare (28 let vládl)
angažoval se v zahraničí (Buhen, Toška, Byblos), změny v náb. představách -  již ne slun. chrám, nástup Usirova kultu, kriyové jevy  v Eg. společnosti, vyčerpávání hosp. možností - admin. reforma k upevnění král. moci, měla jen krátký účinek, pokrač. stavba protopylonů v hrobce, postavil hrobku své královně, možná vládla nějakou dobu jako regentka

Venis (30-33 let)
pokračují rozkladné procesy Eg. státu, změny v náb. předst. o posmrtném životě, vzestup Usira, kontakty se Syropalestinou. Měl 3 královny – Sešsešet, Nebet, Chenut.

Venisův pyramidový komplex – rozvoj počtu skladů, změny superstruktury – nejmenší král. pzr. y doby staré říše, délka cca 50 m, výška 45m. Na zdech vzestupné cesty scény ze stavby hrobky. V podz. prostorách nejst. texty v hrobce – náboženské, o průběhu pohř. rituálu, cestu panovníka do zásvětí, znovuzrození panovníka a nanebevstoupení za úsvitu dalšího dne. V kameni – zajištěno opakované vstávání do konce věků.

6. dynastie

Teti – sociální rozklad, moc p. začíná být nízká, brali si i nekrálovské manželky. Matkou byla královna Sešsešet, Venisova manželka. 30-35 let, postavil si pyramidu v Sakkáře, navazuje na Venisovy vzory. Strana 78,5m. Královny Iput a Chuet. Doloženo spiknutí v rámci paláce, asi spojeno s vraždou panovníka. Harém – osob. stráž se spikli. V hrobkách scény z každod. života elity.

Po jeho smrti probl. obobí soupeření vzdorokrále Veserkarea (málo doložen, ze sesznamu si královna udělala sargofág) proti Tetiho synovi Pepimu I. Bylo-li zničeno jméno zesnulého, byla poškozena jeho existence na onom světě.
Pepi I to vyhrál. Máme jeho sochu z alabastru s matkou Anchesenmerire I, Tetiho ženou. Pepi sei val dcery mocného hodnostáře, aby si podepřel autoritu. Přečkal neúspěšné palácové spiknutí manželek. Vládl 20-53 let. Nápisy z Wádí Hammámátu, rozsáhlá stavební činnost. Měl pyramidu, mnoho manželek a ty měly taky pyramidy (asi 6), ne všechny prozkoumány.

Merenre I, jeho syn.
9-10 let vlády, nápisy z ostrova Elefantina. Podle některých provedl další správní reformu – další decentralizace, správci krajů opravdu v krajích. Komplex nedokončil. Byl ještě pak poničen zloději kamene. Máme jeho měděnou sochu z Hierakonpole.
Zvětšuje se snaha o samostatnost správců krajů. Pyšní se, jak se dokáží postarat o chudé.

Pepi II, jeho bratr. 64 let. Stálé zmenšování moci p., úředníci se chovají čím dál nezávisleji, stávají se místními králíčky. problémy se správou země, ekon. problémy. Vysušování přispívá ke zhorš. ekon. situace, nízké záplavy.
Postavil si komplex v j. Sakkáře. Poslední záchvěv moci staré říše.
Končí jím doba staré říše. 
Panovníci zřejmě uměli číst. Nositeli vzdělanosti písaři a úředníci a kněží. Dobrá znalost astronomie, matematiky (úhly, zlomky s čitatelem 1…). Maláznalost l. těla (sídlem mysli mozek), jen balzamování.

První přechodné období

Vyvrcholení mnohovrstevné krize celé společnosti, závěrem vlády Pepiho II byl chaos, panovník přežil své potomky, nastoupila další generace rodiny – intenzivnější boje o trůn – zamlžená legitimita, diskontinuita; vyčerpání ekon. zdrojů celé země; osamostatnění rodin vládnoucích v jednotlivých provinciích.

V obd. Střední říše byla tzv. pesimistická literatura popisující tuto krizi (ne věrně, xa nějakým účelem). Sociální pořádek přestal existovat (“lidé chodí bradou vzhůru”). Nářek Ipuvera – smyšlený mudrc sepisující dějiny Egypta. Období nejistoty a destability, ale ne totální rozpad, jen pokřivení sociálních vrstev.

Královské seznamy a první přech. období: 7 – 11D. Turínský papyrus, král. dekrety (zbavovaly chrámy nutnosti platit daně).Autobiografie kněží a středního stavu. Od tohoto období lze hovořit o střední třídě majitelů půdy, řemeslníků, městských úředníků. Monarchové zdůrazňují schopnpost zajistit prosperitu a ochránit obyvatelstvo před hladomorem – prezentují se jako zaloužilí muži, kteří se prosadili především vlastní prací, přízní boha a lidu. (protiklad pasivity panovníka, který jen přijímá božský úděl).

Z tohoto období máme jen nálezy z horního E, a nic z delty.  Přestaly existovat státní stavby. Nárůst epigrafických pramenů v j. Egyptě – tam kultura kvete. Více se v pramenech odráží regionalita – ve výzdobě hrobek i v umění. Ne kolaps, ale přesun těžiště a center vývoje a dynamismu z král. dvora do provincií.

Rané je 7.a 8.D, pozdní je zbytek.
Je možné, že 9./10. a 11. D mohly vládnout současně (překryv o 90-110 let).
7 a 8D max. 5 lidských generací (jedna g. max 20 let, vysoká úmrtnost).
Rané PDO málo histor. známé. U 7.D se setkáváme a sistorickým lapsem, zřejmě výsledek špatné interpretace dějin – asi vláda 70 vládců souč. po dobu 70 dní. Asi neuměli popsat bezvládí, tak to takhle popsali.
8.D je jeasná, cca 16 vládců, neznáme všechna jména, pokrač. v tradicích ctaré říše, hl. m. Memfida, územní celistvost, rozdrobení až na konci 8.D. Malinko písemných pramenů, jen kr. dekrety z (Koptu).
Architektura – mizivá. Pohřební arch. parazitní – byly rozenírány či sokonce uzurpovánx starší stavby. Primitivní stavební ráz, sušená cihla, místo hrobky označuje deska se jménem zemřelého. Roste význam rodinných hrobek – hodnostáři se již nespoléhali, že jim posmrtný život zajistí panovník. Byly i kolektivní hrobky pro příslušníky jednoho zaměstnání (např. kněží…) – jakoby cechy.Jediná král. hrobka známá z tohoto obd. je Ibiho, není astron. orientována, kolem nebyl nalezen žádný doklad zádušního chrámu (zničen či nebyl). Texty v komoře mají jinou strukturu, primitivní ráz, důležité části chybí, zůstaly soubory obětních formulí a seznamy obětin.
Charakteristické je soupeření jedn. monarchů. Opozice dvou moc. center: královské ústředí a provincie. V 5D došlo ke změně obsazování správců provincií – nomarchové se nevraceli do centra, ale stále sídlili v provinciích, dědili funkci a začali si budovat pozice a majetek, méně závislí na p.
Typický Anchtifej, hrobka v Moalle – soustředil 2 velké funkce: nomarcha (správce nomů) a představený kněží (i žoldnéřů a pouštních zemí). Mocný. Nevládl jen svému nomu Edfu, ale získal i Hierakonpolis – pán dvou nejvýzn. jihoeg. nomů. Proti jeho rozpínavosti se sčuchli koptský a thébský nomarcha. Využil konfiguraci skalního terénu, aby nemusel stavět hrobku. Na stěnách vytesána významná autobiografie referující o mentalitě hodnostářů té doby.
Uvědomovali si zodpovědnost vůči spravované oblasti. Stálé téma (topos) – nedostatek (potravy, oděvu) – toho se obávali, před tím je chránili hodnostáři. Maat se přetavuje do horizontální solidarity uvnitř společ. vrstev. Za to, že se hodn. postarají, vyžadují loajalitu. Sociální empatie pro hodn. nutná. Rozšíření okruhu závislých na jednom hodnostáři. Objevily se texty rakví – nutnost shromáždit mužovu rodinu v Usirově království – ale nemyslí se jen příbuzní, ale závislí. A. se považuje za nejvýzn. muže své doby. Typická sebechvála.

9/10 D
nomarchové 20 hornoeg. kraje – Hérakleopolis Magna (Ihnásíja el-Medína)
Nepochopení písem. podkladů, ve skutečnosti je to jedna celistvá dynastie, říkáme jí Hérakleopolské období. Mantho především o Chetejovi II Meriibrem, prý byl jedním z nejkrutějších vládců, asi napsal naučení pro p. Merikara (jeho syn). Naučení je tím unikátní. Machiavellista, účel světí prostředky. Radil k podpoře rozvoje měst, které mu pak dají poplatky.
V první pol. jejich vlády situace poměrně poklidná, rozvíjel se obchod.
Herakleopol. p. a koalice jE nomů bojovali o Abydos za vlády Merikarea. Chetej vládl od delty po Senej. Zánik hrklp. dynastie. Museli ustoupit, zatratili kontr. nad Abydem. Smrtí Merikarea se hranice ustálila kolem dneš. Asúku. jE nomarchové se šíří na sever a začínají přebírat královskou ikonografii.

11D thébská – původem lokální vládci HE nomu, místo původu Armant. 
Antef I – směřuje na západ, nabaluje další tituly – nejen velký správce nomu, ale i velký vládce jihu, neúplnou král. titulaturu; spravoval od Théb po Elefantina
Antef II – postup na sever, chtěl Abydos, tam proudily davy poutníků, obchodníků, získal ho nad Merikarem, po něm Antef III. Když umřel, ovládali již prvních 10 HE nomů až po Kau el-Kebir.
Známe místa pohřbu těchto vládců na lokalitě Dra Abu el-Naga a Tarif. začali obnovovat státní stavby od Elefantinu až po Todu. Nejst. doklady o staveb. činnosti na území Karnaku (Antef III) – na veřeji nejstarší doklad jména boha Amona. Vytvořili spedif. typ pohř. architektury – tzv. saff hrobky (obs. pilíře v průřelí vstupu). Část. zapuštěny do skal. podloží – obrovský volný prostor ke shromažďování, po stranách nádvoří (u Antefa II až 250 m délky) jsou vytesány malé pohřební kaple pro hodnostáře. Vstup podobný údolnímu chrámu. Nedávno tyto hrobky poničeny. V hrobce Antefa II byla nalezena psí stéla, kde popisuje konec své vlády (vládl 50 let, dobyl 10. HE nom).
Nebhepetre Mentuhotep II, vládl 51 let, jedden z nejvýznamnějších p., připravil základy třetí říše. Obnovil královské staveb. projekty. Zvýšil se značně počet psaných dokladů. Několikrát si měnil jméno. Postupoval na sever a sjednocoval egypt. Krátce po nástupu n a trůn bohe s heliop. vládci. Postupoval i na jih zároveň. Od 14 do 30 roku vlády byly hlavní boje, během té doby došlo k opětovnému sjednocení Egypta. O významu bojů svědčí, že do M, yádušního chrámu byli zahrnuti i jeho bojovníci (60), kteří padli ve vítězném boji. Jsou skupinou nejlépe dochovaných těl z obd. stř. říše, přestože nebyly mumifikovány. Máme několik dochovaných jmen p. jedno z nich Sematauej – ten, kdo sjednotil obě země. Z jeho doby zajímavý skalní nápis z obl. Hierakonpole: Šatt el-Rigál, je zde v mírně nadživ. velikosti, doprovází ho jeho matka Iah, k němu přistupují 2 postavy – korunní princ Antef (zemřel před ním) a kancléř Chetej (význ. hodnostář). Zachycuje návštěvu údolí, když vyšel vstříc synovi, který se vracel zpět z dobyvačné války v Núbiji – reliéf na synovu počest (39 rok vlády, už plná král. titulatura). Panovníci vždy v přechodných obdobích uvádějí rodovou linii po matce. Zaměřil pak pozornost na ekonomiku země. Wádí Hammamát – těžila se zde stavební břidlice. Podnikal trestné výpravy na Dsinaj proti beduídům a  asi obnovil těžbu v tyrkysových dolech, i do Núbije, kde opět kontrolu nad zlatonosnými písky. Nárůst stavební činnosti. Postavil mnoho chrámů, byl činný po celém území. Dér el-Bahrí – měl zde zádušní chrám – přelom v architektuře kr. hrobek – využil sklaního amfiteátru a sladil podobu jrobky se skalním prostředím. Budoval již ode nástupu na trůn, pak pozdější úpravy původní plán setřely. Několik inovativních prvků - všž ode nástupu na trůn, pak pozdější úpravy původní plán setřely. Několik inovativních prvků – všudypřítomná myšlenka Usira. Stupňovité uspořádání, sloupy. K chrámu vedla otevřená vzestupná cesta, někde na jejím počátku zřejmě ležela kultovní kaple, neprozkoumáno. Bát el-Hosám (koňská brána) – zajímavý prvak objevený Carterem  - objevil po zakopnutí koně vchod do příkopu vedoucího pod zádušní chrám – v pohř. komoře našel sochu černého Mentuhotepa s červenou korunou dolního egypta. Černá symbolizuje spojení s Usirem. Má plášť ke svítku sed. Našly se nádoby obsahující vnitřnosti panovníka – první kanopový set v podobě lidských tváří. Chrám – 3 postupně se zvedající rampy, dole pilíře, před nimi tamaryšky a sykomory. Rampa umožňuje přístup na střední terasu, kde je jádro obestavěné pilířovou síní (140 oktogon. pilířů). Nad tím postaveny portiky. V západní stěně kaple pro hroby královských žen (6, ale pouze 4 titul kr. manželky, 5-25 let, všechny titul Hathořina kněžka). Na zlomcích reliéfní výzdoby je panovník. V šiším chr. okrsku pohřbena sestra (v době jeho nepřítomnosti vládla) a královna co porodila dědice po smrti prvního syna. Nejsvatější místo zcela západně, kompletně vytesáno do skalního podloží. Poničeno zásahy z doby nové říše. Zde výjimenčne uctíváni i jiní bohové než panovník. NA reliéfech bojové scény a jak si p. obětuje vzájemně s bohama. Hlavní činitel zajišťující  blažené zásvětí jsou bohové, proto když mu obětují kříž života, je jasné, že ho dosáhne. Rekonstrukce záduš. chrámu diskutují, zda nejvyšší patro byla pyramida či krabice.
Po smrti Mentuhotepa II do 12 let d. zaniká a nastupuje 12D.
Mentuhotep III Sanhkare – rozkvět, výprava do Puntu pro kadidlo, E neexpandoval, ale budoval ve vých. deltě řetězec pevností, mohutné stavební projekty, umění na vysoké úrovni, jemný nízký kolorovaný reliéf, význ. hodnostář Meketre – v jeho hrobce neobv. soubor dřev. modelů lodí, domů a dalších staveb.
Mentuhotep IV – max. 6 let, původ nebyl 100% čistě královský – jen královská matka, ne manželka krále, z vých. pouště množstvéí nápisů, vystupuje v nich vezír Ameni – asi budoucí Amenemhet I, Ameni tvrdí, že když šli pro kámen na víko sarkofígu pro panovníka do W Hammamátu, vrhla na něm gazela mládě, zázračně jim byla také odhalena veliká studna -  asi propagandistický čin Amenemheta I.
O samotném závěru 11D nevíme nic, jen že asi byly problémy v Núbiji, možní vzbouření, integritu zřejmě udržel Ameni. Tyto nepokoje se objevují v textu Nefertiho proroctví.
Mentuhotep III postavil chrám na Thovtově hoře. Nejstarší doklady samostatných pylonů.

14/5/05

Střední říše (1994 – 1797 PNL)

Amenhenemet I. (1994 – 1964)
Senusret I. (1964 – 1919)
Amenemhet II. (1919 – 1881)
Senusret II. (1881 - 1873)
Senusret III. (1872 – 1854)
Amenemhet III. (
Anememhet IV
Neferusobek

Ještě se nachávají pohřbívat v pyramid. komplexech podobných těm ze Staré říše. Výrazně se mění politika. Equilibrium mezi panovníkem a vysokými hodnostáři (není despota). Hodnostáři měli hrobky podobné královským.

Amenemhet I.
Zřejmě člen dřívější panovnické rodiny. Nefertejovo proroctví a XY jsou literární útvary podporující jeho nárok na trůn. 
Bojoval ještě s dalšími dvěma uchazeči o trůn – vojensky. Vytlačil z východní delty nomády. Později obrací pozornost na jih k Núbiji (zdroj E. zlata) – posunul hranici do oblasti 2. kataraktu a založil zde pevnost Senna. Héliopolis, Théby, Memfis, Thebyda… stavěl zde. Výrazně se poprvé prosazuje Amonův kult. Zakládá nové hlavní město Lišt na vých. okr. X oázy. Významné vztahy se Syropalestinou. Významné pasáže ze SZ jsou časově umisťovány do této doby (nomádi – Abrahám). Stéla generála Nesmontua líčí, jak si poradili s asijskými beduíny.

Tel-el-Daba je význ. lokalitou kde jsou nálezy z tohoto období. Musí se vykoupit na jeden rok pole, zaplatit úroda, provést vykopávky a vše zas zahrabat a vrátit.

Na Sinajském poloostrově chrám bohyně Hathory – bohyně tyrkysu a poutníků – na Sinaji tyrkys, měď a lazurit. Četné stély dávných expedic. Na sever byly v této době výboje mírové – na rozdíl od dob Staré říše.

Konec jeho vlády podle písemných pramenů – byl zabit v noci poté co palácová stráž podlehla útočníkům, nestihl inaugurovat syna Senuseta.

Senusret I.
Vládl cca 10 let jako koregent s otcem. Především upevňoval vnitřní správu země, jen v prvním roce vlády výprava do Núbije a ve čtvrtém do Sýrie. Hlavně se věnoval obchodu, jeho vláda úspěšná. Mnoho expedic do lomů – wádí Hamamát i jinde (černá žula z Asuánu) shromažďovaly materiál pro velkolepé stavební projekty. Znám chrám Re- Atua v Héliopoli (dnes na území Káhiry).  Malý chrámek pro Amonovu bárku je velice krásný, je v Karnackém muzeu. Na stěnách výzdoba obsahuje význ. doklady kultu Amona i nápisy o administrativním rozdělení Egypta (na kraje, co tam uctívali – 1 nom měřil cca 40-60 km toku Nilu). Velmi kvalitní hieroglyfy, nejlépe dochovaná památka Střední říše.

Tito panovníci jsou pohřbeni v Lištu (50 km jižně od Káhiry) – mnoho se nezachovalo. 

Amenemhet I: Vzestupná cesta nebyla zastřešena, ale otevřená. Za pyramidou pohřbeni příbuzní. Budovali většinou z materiálu starších staveb původně ze Staré říše (panovníka Chufua). Většina v Metropolitním muzeu v New Yorku. Hrana pyramidy 80 m.
Pyramida Senuseta I.: hrasna 100 m, před pyramidou 10 soch panovníka, každá trochu jiná, dnes jsou v muzeu v Káhiře. Kultu panovníka se účastnilo mnoho kněží. Obětiny po pár hodinách na oltáři patřily kněžím. Mezi pyramidou a okolními zdmi jsou malé pyramidky princezen a královen.

Amenemhet II.

Jeho syn. Posl. 3 roky vlády S. vládl s ním jako koregent. Opět se orientoval na vnitřní správu, postavil pevnost u druhého kataraktu v Amíbě. Opět na něj památky z Ugaritu v Sýrii a z Tótu v sev. Egyptě. Mnoho těchto výrobků z oblasti Kréty – čilé obchodní styky.
Z počátku jeho vlády unikátní nápis o mírových taženích do Syropalestiny – část análů z Ptahova chrámu v Memfidě. 
Pohřben v Dášúru v tzv. Bílé pyramidě – dnes jen kopec písku a kamenné suti (bílý vápenec). Na západ od pyramidy se naěly nevykradené hrobky jeho dětí, nedotčené pohřební výbavy, našel je Morgan.

Senusret II.
Zcela upřel pozornost na oblastr Fájúnské oázy. Oddsud pocházejí nejstarší doklady lidské přítomnosti v Egyptě. Opět nějakou doby vládl s otcem jako koregent. Žádné výpravy vojenské, jen expedice pro  materiál. Taky postavil pevnost u kataraktů.
Pyramidu má ve Fájúmské oáze, je to význ. obilnářské centrum, proto od této doby v popředí zájmu panovníků. Rozhodl se zvýšit bezpečnost hrobu proti zlodějům – zcela změnil vnitřní uspořádání hrobek.
Ve Střední říši stavěli z cihel, pouze uvnitř vápencové bloky – kostra zvyšující stabilitu (hvězdicovitě), mezi byly cihlové zdi. Pohř. komora včetně sarkofágu z červené žuly. Vykraden stejně. Pohřební komora obtočena chodbou – znázornění prvotního pahorku obklopeného péší stvořitele – boha Múna.
V posl. době teorie, že původ pyramid v oblasti jižní pouště – tamní skály mohly inspirovat příchozí obyvatele k tvorbě hrobů. 
Bylo založeno město pro potřeby zádušního kultu panovníka Senustreta – odtud pocházelí významné prameny (např. Láhunské papyry, dnes v Berlíně). Město rozděleno do několika částí – vlevo ubikace pro dělníky a nižší kněží, na severu honosné vily nejvyšších hodnostářů – v době rozkvětu mohlo město ubytovat a uživit 5-10 000 lidí sloužících kultu.

Senusret III.
Váže se k němu podstatná část vyprávění Hérodotova. (jen výpověď o asijském tažení nevěrohodná výpověď). Ze 7. roku jeho vlády pochází první údaj o východu Siria (možnost absolutního datování). Zájem o Núbiji, 4 taření až ke druhému kataraktu zajistila toto úuemí pro E. nadvládu. Nechal prvním kataraktem prokopat 75 m dlouhý, 10 m široký (byl tam již od dřívějších panovníků, nyní obnoven). Reforma správy země – centrální správa – zrušil nomy a založil 3 ústřední kanceláře, wárety. V řele celé říše stál panovníkův zástupce, vezír (premiér). Opatření omezující silné provinciální vůdce, nomarchy, kteří předtím měli značně nezávislé postavení. Měli významné hrobky. Nevíme přesně, jak zlomil jejich vliv – asi je odvelel do hl. města, kde pracovali pod přímým dozorem panovníka.  Končí budování bohatých hrobek nomů. 
Egypťané znalo kolo od Staré říše, ale nepoužívali ho.
Má pyramidu v Dášúru – z nepalených cihel ve stupních, obložena vápenc. bloky. Ohradní zeď, šachty královen – asi napodoboval uspořádáním Džoserův komplex.
V Abydu je však možná skutečné místo pohřbu. Místo kultu boha podsvětí Usira.

Amenemhet III.
Považuje se za vrchol Stř. říše. Vše upevněno, věnoval se expedicím, především na Sinaj, postavil tam i domy a cisterny a opevnění a hrobky. Rozvíjel Fajúm. Jezero Mueris napájené z vod Nilu kanálem. Postavil odvodňovací kanály – znížení vod – získal zemědělskou půdu a ochránil ji zídkami roti povodním. Dochován pektorál, kde panovník zabíjí Asijce. Rozhodl se být pohřben ve Fajúmu, ale stavěl i v Dášúru, kde měl být pohřben původně (z nepál. cihel oblož. vápencem, ten později využit v jiných stavbách – nyní nazývána černá; složitý systém matení zlodějů, podloží neuneslo tolik dutých prostor, projekt zaastaven). Nová pyramida ve Fájúmui v místě Hawára – ne běžná východozápadní orientace, ale archaické pojetí napodobující Džosera. Chrám na jih od pyramidy znám z Hérodotova popisu (č. překlad Šonk). Dnes zničen.

Fájům a Théby poskytly nejvýzn. prameny o Střední říši.

Hathořin chrám na Sinaji – jen s eg. průvodcem, od břehů R. moře z Abú Zemíni beduíni za úplatu /100 liber, 400 Kč). Není zaplaveno turisty.

Sinuhet, Bible a Patriarchové
-	nejstarší cestopis ze starého Egypta

Dílo o Sinuhetovi existuje z 20. st. PNL – nejznámější výtvor staroegyptské literatury (nejstarší doklady z doby Aenemheta III). Z doby nové říše pak části textu (ostraka) z písařské školy z Der el-Medíny. prof. Černý se naučil je poznávat po rukopise, znal genealogii a vše o písařích.

U nás v překladu V. Zamarovského + různá pojednání. 
Není důkaz, že by šlo o líčení skutečné osoby. Román počíná pohřebem A.I. Senusret je na válečném tažení, vrací se , aby potlačil hrozící vzpouru v hl. městě. Sinuhet slyšel zprávy, dá se na cesty (obává se obvinění z podílu na královraždě), ožení se s beduínkou a žije v cizině (Syropalestina), má rodinu a majetek, účastní se válek. Obhajuje svou pozici na čele kmene – bojuje vítězně s obrem (možná předloha Davida a Goliáše – vznikl o 1000 let později). Na sklonku života se vrací do Egypta a je vřele přijat jako králův přítel.
Text věrně popisuje poměry ve společnosti té doby. Zřejmě výtvor státní propagandy s cílem podpořit Senusretův nástup na trůn a zamezit spekulacím, že v tom má prsty.
Považovali srdce za sídlo myšlení. Vojenské ležení Senusreta se zřejmě nacházelo v západní poušti. Sinuhet dolů po Nilu, překračuje ho, v pásmu Gazy překračuje E. hranice. Cestou míjí pyramidy v Gíze a Dášúru. Monumentální hraniční pevnosti.
Po překročení hranice se S. ocitá na tyv. Horových cestách – zde jsou po 20 km studny– vzdálenost denního pochodu s plně naloženými osly. V městě Byblos byla jediná E komunita mimo území Egypta. S. popisuje beduíny jako zemědělce – což někteří opravdu byli. Vařili mléčné pokrmy (mléko jejich nejcennéjší komoditou) a lovili pomocí loveckých psů. Náčelník beduínů zachránil S. před smrtí žízní a oženil ho s nejstarší dcerou a dal mu dobrou zemi, měl děti. Radil náčelníkovi v bojích, stal se velitelem jeho vojsk.
Stejně jako Abrahám popisuje boje s kmeny z hor. Ty pak zničily města Sodoma a Gomora. U Sinuheta se zastavovali poslové, kteří cestovali z/do E po královské cestě.
Souboj s cizím náčelníkem, který chce zaujmout Sinuhetovo místo (majetek, náčelnictví, území, lid). Souboj se silákem – beznadějný, v noci si chystá zbraně – zvolil si luk a dýku, silák se netrefil, Sinuhet ano – do krku a když padl, zabil ho jeho vlastní sekerou. Vzdává pak dík E božstvům. Na východ od Theém jsou vytesána jména božstev ve stejném pořadí jako jsou u Sinuheta.
Do oblasti Syropalestiny mohl být Sinuhetův příběh přenesen národem Hyksósů, který na 150 let obsadil Egypt a přejal jeho kulturu.
Významným obchodním centrem se stal Byblos, dodnes jsou tam zbytky cedrů, ze kterých se stavívaly lodě. Žila tam E. komunita. Byl zde chrám bohyně Hathory.
Panovník navštíví Sinuheta a zve jej zpět do Egypta a slibuje mu slavný pohřeb panovníkova hodnostáře – aby nebyl uložen mimo rodnou zemi v primitivním hrobě. 
S. určí nejstaršího syna za náčelníka, předá majetek dětem a vrací se zpět do Egypta k panovníkovi, je vyznamenán, že byl věrným panovníkovým úředníkem i v cizích zemích a dostává rezidenci v Lištu. Model rezidence v Mekhetrejově nevykradené hrobce. Byla mu postavena pyramida se vším všudy a v posledních dnech o něj bylo velmi dobře postaráno.

Horova cesta – protože panovník se původně nazýval Hor. Spojuje deltu přes Gazu okolo Středozemního moře do Syropalestiny. Nebo se kolem pobřeží plavili.
Královská cesta – od Rudého moře, po vých. okraji Mrtvého moře, údolím Jordánu do Syropalestiny (ta nešla kolem moře).

Druhá přechodná doba a počátek Nové říše (18. dynastie)

Písemné prameny

Manétó: Aegyptiaca – 6. dynastií: 1590 – 1890 PNL, 217 vládců
Turínský královský seznam – 6 sloupců, každý až 30 jmen
Dnes přiřazujeme rozmezí asi jen 1650 – 1550 PNL
královské nápisy
dobové soukromé nápisy – autobiografické nápisy
administrativní záznamy
literární a vědecké texty – Rhindův matematický papyrus

Vláda 13. – 17. dynastie
13.D – sídelní město Ictauej (tradice Střední říše)
14.D – drobná knížectví v deltě, nejvýzn. panovník Nehesej (nevíme, zde jen jedna dynastie)
15.D – vláda Hyksósů, sídlo Avarida (dar el daba)
16.D – možnou rezidencí Théby, někteří badatelé popírají její existenci
17.D – sídelním městem Théby

Ze soudobých pramenů skaraby a otisky pečetí nesoucí jména E. hodnostářů a hyksóských vládců.

V klasickém pojetí (Manetó) – se ya počátek 2. přech. doby považuje kolaps na konci 12.D a nástup 13.D, jejíž rodinné vztehy k předchůdcům nejsou zcela jasné.

Jiná interpretace: okamžik rozdělení E.; paralelní vývoj s 1. přech. dobou. Vynik nezávislého království ve vých. deltě a opuštění nekropole v Lištu.

Návaznost 13.D - sídelním městem nadále Ictauej, pokračuje tradice pohřební architektury

Zákl. rozdíl mezi 12 a 13, D – jednotná dynastická posloupnost panovníků

Pro obd. 12.D – doloženo 8 králů po obd. 200 let
Podle tradičního pojetí – 13.D tvořena až 50 vládci d rozmezí cca 150 let

Ve stejné době, kdy docháí k rozpadu jednotného státu dosahuje v jižních částech Palestiny vrcholu kanaánská kultura závěrečné fáze střední doby bronzové, která znač. způsobem ovlivnila průběh 2. přechodné doby. Semité se dokonce stávají samost. panovníky.
Jejich ventrem je vých. dleta., kde se usazovali již od Staré říše szropalestiňané, centrum odlišné kultury, v obd. rozpadu E zde vznikají drobná knížectví – nejvýznamější v Avaridě, panovník Nehesej, ovládá okolí pelusijského (nejvýchodnějšího) ramene Nilu.

Nepodložené příběhy o cizí invazi, nešlo asi o násilné převzetí Hyksósy, spíše vývoj.

Období koexistence Ictaueje a Avaridy lze pokládat za nejstarší fázi 2.přechodné doby. Nevíme, jaké byly jejich vzájemné vztahy – Avariďané zřejmě formálně uznávali nadvládu Ictaueje (jejich panovníci ještě neměli plnou královskou titulaturu).

Je možné, že i v dalších územích vznikaly obdobné kulturně politické útvary. Ictauej sídlem panovníka, Théby sídlem administrativy.

13. dynastie
- sídlila v memfidské oblasti, cca 70  panovníků za 130 let (asi někteří vládli současněú; sídlo v Ictaueji, nastupuje pak rivalská dynastie (14.) v deltě;
- končí dobytím Memfidy vládci 15. dynastie
- ovládali celý Egypt s výjimkou části delty (14.D), formálně neuznávali představitele 14.D, fakticky došlo k rozdělení země
- obchod s Levantou, 14.D a Núbijí
- nejvýznam. vládci SebekhotepIII., Neferhotep I., Sebekhotep IV. – zdůraznění nekrálovského původu panovníků (výjimečné), významné stavitelské projekty, zvyšuje se stabilita země
- o následujícím období nevíme skoro nic
- přes problematické nástupnictví jsou známy linie hodnostářů, kteří mnohdy sloužili více panpvníkům po sobě
- kolaps 13.D časově odpovídá Zániku 14.D.

14. dynastie
- kanaánští vládci v Avaridě, rekonstr. řada 32 jmen, ale  nejde o jednotnou linii spřízněných panovníků, kteří by vládli z jedoho místa
- vznik: kanaánská populaci si vyhlásila panovníka, následné rozdělení
- končí obsazeném Avaridy Hyksósy (15.D)
- obchod s Levantou, 13.D a Núbijí. Blízké vztahy s Núbijí vedly k uzavření manželství s kušitskou princeznou Teti, jejich synem Nehesej, vládl v Avaridě a přijal částečnou E titulaturu, obd. rozkvětu 14. D. Po něm mnoho různých panovníků, úpadek obchodu se sev. Levantou
- zlom, když vládce přijal základ královské titulatury (dobrý bůh, pán obou zemí…..

Druhá fáze přech. doby – opuštění Ictaueje, přesun reyidence do Théb. První generace thébských panovníků je ozn. za 16. či až 17.D. Duaůlita – jižní část spravována z Théb a severní Z Avaridy – zřejmě na počátku této fáze jsou drobní panovníci 14.D nahrazeni novou vládní elitou, tzv. Hyksósy (15.D). Hyk-sós označuje cizí vládce či vládce cizích zemí. Vlastně to není označení etnika, ale jejich vládnoucích zástupců.

15. dynastie
 - Hyksósové
- sídlí v Avaridě, končí dobytím Avaridy Ahmosem I.
vládci: Šalik /Šarek (Salites) – asi Sechenre
Bnon /(Beon/Bajon)
Apachnan – Mehrwessere Jakubhar
Seweserenje Chajan
Aawesere Apopi
Aasehre Chamudi

-Nástup zřejmě mírumilovný či vojenské dobytí
-převažuje obchod s Kanaánem a Kyprem
-válka proti jihoegyptským dynastiím (16 a 17.D), krátká údobí míru, během nichž i vztahy s Núbijí.

Keramika z Kypru je tak charakteristická, že na základě jejích nálezů můžeme datovat.

Administrativní aparát
H. panovníci převzali statut a tituly faraonů, asi využívali E. písaře a úředníky, administrativní aparát přizpůsobili své vlastní tradici. Není znám žádný vezír, jen hodnost kancléře (imirát chetemet = představený pečeti, pokladník). V této fci Har (asi semit. jméno), skaraby s jeho jménem se našly od J. Palestiny až po Kerm, jeden dokonce v muzeu v Moravské Třebové (je jich asi 150).

Lokalita Tel elDaba (na pelusijském rameni Nilu) je dřívější Avarida – leží na splavném Nilu a u Horovy cesty. Nyní rakouští archeologové.
Tel elJahudija – výzkum  - Petrie, publik. v r. 1906, poprvé zdokumentován archeol. materiál podobný Syropalestinskému (opevněný tábor s připojeným pohřebištěm a charakteristická keramika).
Koncem 12.D zde bylo jen menší sídliště, kam přistěhovalci začali přinášet střední dobu bronzovou (IIA). Ve 14.D se usazuje stále vzšší počet kanaánského obyvatelstva – egyptianizovaná MB IIA (muži neegyptského původu, ženy obojího). Rozloha tehdy asi 1 km2.
Jižnější – Tel elJahudija osídlována až v 15.D – MB IIB.

Jazyková stránka

U Hyksósů známe jen cca 30 jmen, jinak nic. Malý vzorek, nejednotnosat přepisu. Původ zřejmě v dialektech v oblasti podél pobřeží Stř. moře, ale i Churitské prvky (dodnes jazykově nezařazená).

Písemné prameny
Omeyený počet textů 15.D, většinou ze skarabů (titulatura + jméno vládce). Velký rozptyl míst nálezu, krom sev.č.E. i Knóssos, Boghaskale, Bagdád, Andalusie.

Historické hledisko
1.a2. Kahmoseho stéla, nápis Ahmose, szna Abany v ElKábu, Rhindův papyrus, Stéla bouřky (těsně před vyhnáním H.). Později (soudobé s vyhnáním H.) – nápis Hatšepsuty, povídka o Apopim a Seqenenreovi (Salier I), Stéla 400 let (o 400 po vládě H.), Manethó.

Rozsah vlády Hyksósů
 - nevíme, zda dobyli Théby, mnoho H. materiálu vNúbiji (asi obchod). O rozsahu jejich moci v Syropalestině – skaraby se jmény H. vládců v Levantě: podél Jordánu a Mrtvého moře až po pohoří Karmel. 1550-1450 PNL zničeny h. lokality (závěr MBIII a počátek LBI) – asi při expanzi E. panovníků, ale lokality zničeny mnohem víc, než by tomu odpovídalo. První vlna destrukce ve vnitrozemí, pozdější podél pobřeží – asi více voj. expanzí.

Tradici severní Sýrie můžeme nalézt v Avarisu a v Mari identické, včetně způsobů kladení cihel. (Mittelsaal haus). Pohřby válečníků – mnoho krobů obsahuje zbraně – vojáci a kovodělci. Pohřbeni ve skrčené poloze. Nalezena i jedna socha s neeg. účesem stejným s nálezy Syropalestiňanů (houbovitý účes). Pohřby oslů naznačují využívání karavan (rovněž naprosto neegyptské).

16. dynastie
- thébská, ale nejisté, zda všichni pocházeli z Théb – mocná provinční centra El Káb, Abydos, Edfu
- k moci v mocenském vakuu které vzniklo pádem 13.D
končí dobytím Théb 15.D, současníci s prvními dvěma třetinami 15.D.
- skrovné odkazy na vztahy s Núbijí, jinak žádné stopy mezin. vztahů

17. dynastie
- thébská, následuje po odchodu 15.D. z Théb a již. Egypta
- po sjednocení E. Ahmosem – 18. dynastie (vyhnal Hyksósy a znovusjednotil Egypt)
- současně s poslední třetinou 15.D
-vztahy s Núbijí a pravděpod. i s 15.D ( v období míru), vojenský konflikt s 15.D a Kušity (Kúš v Núbii) od vlády Sekenenrea.

Ozbroj. konflikt mezi Apopim a Sekenenreem je 3. fází druhé přech. doby, cca 1555 PNL. Panovníci Sekenenre – Kahmose – Ahmose I. Nechávali se pohřnívat v Dra Abú en Naga. Mumie Sekenenrea I. dokládá násilnou smrt hyk. sekerou. Kahmose – neznáme rodinné zázemí, asi byl st. bratrem či strýcem Ahmoseho. podnikl voj. výpravu do Núnbije, získal Buhen, pak se obrátil na sever, dobyl pevnost Nefrúsy, pak oblehl Avaridu, ale nedobyl. Jmenoval Ahmoseho spoluvládcem, výrazný vliv matky Ahhotepy I. na politické dění v E., transfer moci sňatky (i mezi sourozenci – ale neměli spolu děti, jen politicky). Písemné prameny: 2 stély vztyčené Kahmosem.

K definitivnímu znovusjednocení E. došlo ze vlády Ahmose I., dobyl Memfis a následně Avaris.

Význ. ženy:
Tetišeri – manž. Senachtenre Taa I
Ahhotep I
Nefertari
AhhotepII. – asi manž. Kahmoseho – vhrobce na pohř. Dra A.enN. Šperky., zbraně…

Núbije 
v době polit. vakua příklon ke král. Kuše
Elefantina – statut nezávislosti, nárůst moci Kuše, zdroj strateg. surovin
pouštní stezka skrze oázy západní pouště (spojenectví mezi H. a Kušem) -  depeše Avaris – Kuš, týkající se společného útoku na Théby – byla zachycena.
Výboje Kahmoseho – dobytí Buhénu – přerušení stezky.
Hl. m. Kuše byla Kerma jižně od 3. kataraktu,. odlišná kulturné tradice (pohřbívání, keramika), výborní lučištníci. Nezanechali písemné památky ve svém jazyce a písmu. Dobyta v pol. 18.D.

Doytí Avaridy cca kolem 20. roku vlády Ahmoseho – cca 1530 PNL. V Abydu se našly archeol. doklady – kenotaf Ahmose I. má reliéfní výzdobu s výzdobou dokladující dobývání Avaridy. Obyvatelstvo zřejmě opustilo Avaridu dobrovolně, destrukce jen citadely, město zničeno nebylo. Ahmose pak pokračoval a vytlačil kermské vládce na jih a H. do jižní Palestiny.

18. dynastie (1543 – 1292) – počátek Nové říše 

Ahmose I
Amenhotep I
Thutmose I
Thutmose II
Hatšepsut
Thutmose III
Amenhotep II
Thutmose IV
Amenhotep III (1387 – 1348)
Amenhotep IV – Achnaton
Smenchkare
Tutanchamon
Aj
Haremheb

Autobiografie

Ahmose, syn Kabany – admirál v E loďstvu
Ahmose Pennechbet – voják
-	sloužili několika vládcům

Ahmose I

Až Ahmose yahrnul Núbiji do ekon. struktury E státu, byl vytvořen úřad místokrále Núbije (titul: Královský syn jižních zemí). E znovu získal kontrolu nad obchodními cestami a zdroji zboží.

Amenhotep I

Posunul hranici až za druhý katarakt do Sais. V devátém roce jeho vlády heliatický východ Siria, shodl se astron. kalendář s civilním. Jeho matka Ahmose Nefertari měla titul Božská manželka Amonova – velká nábož. i politická moc, bohatství. Ona i její syn byli později zbožštěni.

Thutmose I
Neznáme jeho rod. vztah k předchůdcům. Byl válečník, dokončil dobytí Núbije, dobyl Kermu, hranice u již. kataraktu. Zdokonalil reformu admin. Núbije – zapojil i domorodá knížata, využil jejich uspořádání a nadřadil mu místokrále. První krok k pozdější egyptianizaci Núbie. Postoupil až na břech Eufratu ke Karchemiši (sever sousedící s Anatolií) – vztyčil zde stélu vítězství. Zde se E poprvé střetl s churitskou silou Mittani s centrem v sev. Mezopotámii. Narůstající stavitelský program odpovídá rostoucím ekon. zdrojům.
Došlo k první rekonstrukci Amonova chrámu v Karnaku. Poprvé oddělena hrobka od zádušního chrámu v Karnaku – ten na západním břehu Nilu. Hrobky v údolí králů. Vznik královské nekropole vyžadoval založení vesnice řemeslníků: Dér el Medína (tehdy Místo pravdy). Je tam i pohřebiště řemeslníků.

Thutmose II.
Jeho syn. Vládl 4 – 7 let, spíš nejvýš 4. Uspořádal 1 voj. tažení na potl. povst. v dolní Núbii. Bzl manželem a nevl. bratrem Hatšepsut. Brzy zemřel.
Hatšepsut
Neměl se ženou muž. potomka, jen s konkubínou – Thutmose III, ten však byl dítě, královna se stala regentkou. V sedmém roce po smrti manžela se nechala korunovat za krále. Titul BMAmonovy přešel pak na dceru Neferure.
Nechala vystavět zádušní chrám v Dar el Bahrí – výzdoba (2 kolonády) inspirovaná výzdobou do Puntu, další část výzdoby inspirovaná božským zrozením (tvrdila, že má právo na trůn po otci Thutmosovi I – v jeho podobě přišel bůh Amon k její matce a zrodili Hatšepsut). Stále datovala lety vlády Thutmose III. Královna mizí ve 20. roce vlády Thutmose III, pohřeb v údolí králů. Není doklad o násilné smrti. Její jméno bylo později vyškrabáváno z památek ne bezprostředně po její smrti, nešlo o pomstu T III. (vycházel s ní) – spíše se snažil zdůraznit čistou jednotu dyn. linie. 

Thutmose III.
K moci se tedy dostává kolem 22. roku své vlády. Uskutečníl 16 voj. tažení do 42. roku vlády. Zachoval se válečný deník. Měl 3 hlavní cíle: opět získat strat. význ. Levantu (bitva u Megira), zabezpečit přístup k pobřeží a přístavům,  omezení vlivu Mittani v sev. Sýrii. Od 6. tažení zajistil přístup k syrskému pobřeží. Ve 33. roku vlády překročil Eufrat a vyplenil oblast jižne od Karchemiše a vztyčil stélu vedle dědovy. Časté rebelie v Levntě zřejmě podněcované Mittani. Začlenil Syropalestinu do hosp. systému země, stala se provincií. Výběr dávek, místní panovnící vazalové Egypta.
Núbije pacifikována, zavedení Amonova kultu v Gebel Barkalu na 4. kataraktu – předvoj další expanze, zvýšení egyptianizace. 
Koregence se synem Amenhotepem II.

Amenhotep II.
Důraz na voj. zdatnost, vychován v Memfidě. Nechává se zpodobovat při lovu.
Syropalestina – několikrát střet s Mittanci u Meggida. Vzpoury a neloajalita v regionu – nové tažení o 4 roky později – masivní deportace populace – Egypťané užívají taktiku teroru.
Počátek nárůstu moci Chetitů (přicházejí z Anatolie) – mírová jednání mezi Mittanci a Egypťany – mírová smlouva po 9. roce vlády.
Pohřben v údolí králů použitá jeko skrýš pro královské mumie (objevena 1881) – sem mumie z poškozených hrobek, i ženská a dětská těla. Jedna z nich možná královna Nefertiiti.

Thutmose IV.
Původně asi nebyl král. nástupcem. Vgíze byla mezi tlapami sfingy nalezena tzv. Stéla snu – chlapec Thutmose se vydal na lov, unaven ulehl ve stínu Sfingy, tak se mu ve snu zjevila a chtěla, aby odstranil písek halící ji až po krk, pokud to splní, stanese zázrak a bude králem. Udělal to. Takto legitimizuje svůj nárok na trůn. Sfinga – manifestace boha slunce Re-Harachteje.
V Syropalestině se střetával s vazaly Mittanského království, stvrdil mírové vztahy s Mittani rovněž sňatkem s Mittanskou princeznou.

Amenhotep III.
Jeho syn. Jeden z nejvýzn. panovníků Nové říše. E na naprostém vrcholu moci. Uzavřel 3. sňatek s Teje (dcera hodnostáře vozatajstva, rodiče byli jako jedni z mála soukr, osob pohřbeni v údolí králů). K oslavě význ. událostí jeho vlády vydal 5 sérií kommemorativních skarabů (jako noviny). Jednou z dalších žen opět Mittanská princezna. Nebyly války, ale diplomatická jednání. Jeho jméno dokonce až v Mykénách, Aššuru. Teje byla psána v kartuši i na jiných skarabech.
Rozsáhlá stavební činnost
Théby: Amonův chrám v Luxoru (kolonáda a hypostyl), rozšíření Mútina chrámu v Karnaku (cca 600 soch Sachmety – asi pokus o utišení nemocui, byla mu poslána i socha Ištary z Ninive).
Rozsáhlý palác v Malkatě.

Zádušní chrám – dochovaly se pouze 2 sedící sochy – Memnonovy kolosy. Amenhotep později deifikován. Absolvoval 3 svátky SED (30 let + pak každé 3 roky), ještě za života postupně zbožšťován – získává atributy solárního boha.

Amenhotep IV. – Achnaton
Syn A III. a Teje. Nebl nejstarším synem, měl st. bratra Thutmose, ale předčasně zemřel. Tradičně korunován thébským nohem Amonem a začal stavět v Karnaku, nevíme přesně kde, ale byly orientovány na východ a zasvěceny Atonovi. Intenzivně jeho kult roste od dřívějších panovníků. Velký význam jeho manželka Nefertiiti. Jeden chrám věnován jí, je tam zobrazena při rituálech vyhrazených panovníkovi – rituální jméno dostala Nefernefruaton. 
Triáda Atum – Šu – Neftut nahrayena triádou Aton – panovník – panovnice.
Přejmenoval se na Achnatona. Chtěl nové sídlo nespojené s božstvy – Achetaton (Tell elAmarna). Důvody politické a náboženské. Usadil se zde v 6 či 7. roce, zastavil práce v Karnaku. Pak radikalizace nábož. reformy – zákaz uctívání tradičních bohů, rušení chrámů, výmaz jejich jmen z památek – nejistota tredišních center (Thébská opozice). Tato reforma by bez podpory armády nebyla možná. Ve 12. roce potl. povstání v Núbii. 
Mírová tradiced. Unikátní písemné pramenz – Amarnský archiv. Asi se připravovalo taženíá do Syropalestiny. Ve 12. roce obřad přijetí tributu – od vazalských panovníků ze všech provincií přinášejících dary.

Amarnské tabulky - klínopis
Král. archiv nalezen na poč. 90. let 19. st. místními rolníky – neznáme přesné okolnosti nálezu první skupiny tabulek. Pak již vykopávali odborníci, ale našli už jen zlomek. Dlouho byly považovány, že nejsou autentické. Nálezci to odnesli k obchodníkům, ti chtěli zjistit co to je a rozeslali to asyrologům. Jeden profesor z Louvru to oznařil za falsum – že klínopis nemůže být z Egypta. Louvre a Moskva přesně nevědí kde to je. Psáno akkadštinou (periferní) – nejsou to jen dopisy akk. panovníků, ale i z Mittani a jiných míst, ovlivněno jazykem písařů. Děle chetitština a jeden dopis churitsky.
Hraniční stély.
V Amarně i soukromé hrobky.

Královské ženy

velká kr. manželka Nefertiti – porodila 6 dcer (nejstarší Meritaton – vzala si nástupce trůnu, Menaton – zemřela mladá, významným pramenem záznamy z jejího pohřbu).

velmi milovaná manželka krále Kija – titul vymyšlen jen pro ni; asi cizinka, porodila dceru a syna (možná i 2), ale po 12. roce mizí ze záznamů

Smenchkare – efemerní panovník (možná syn Kiji či samotná Nefertiti), manžel Meritaton
Tutanchaton (Tutanchamon)
Vyal si Anchesempaaton (3. dcera) – nejpozději ve 2. roce opustil Amarnu – Théby či Memfis (pravděpodobnější). Nejvýzn. dokumentem tzv. restaurační stéla – popisuje hrozný stav země po nábož. reformách, vyhlašuje královský program – obnova tradičních chrámů, reorganizace administrativy). Obnovení moci Théb jako nábož. střediska. Nastoupil na trůn v raném věku, regentem generál Haremheb. Zemřel v 10. roce vlády, zemřel v souvislosti se zraněním stehenní kosti. Haremheb asi na voj., tažení, proto se příprav na pohřeb ujal amarnský hodnostář Aj. Královna prosí chetit. krále o jednoho syna, aby se stal E. králem – cestou je zavražděn.

Aj se stal panovníkem, zralý věk, napjaté vztahy s Haremhebem. Po smrti Ajeho se Haremheb stal panovníkem. Korunovační nápis.
Pokračoval konflikt s Chetity. Zahájil velké stavební projekty, krásná hrobka v údolí králů, Karnak – chrám,…
Karnacký edikt – vztahy s Chetity.

Nebyl král. původu, musel se ospravedlnit, že je vyvolen Horem z Huntesu – prostřednictvím věštby. Určité paralely s korunovací Hatšepsuty, ale neměl královskou krev. Zvolil si koregenta opět nekrál. původu (vezír Paramesse) – po jeho smrti nastoupi na trůn jako Ramesse I. a zakladatel 19.D.

Nová říše II – Ramessovský Egypt
19.  a 20. dynastie (1292 – 1078 PNL)

19. dynastie
- restaurace po amarnském intermezzu
- panovník mění organizaci řízení státu, více dohlíží na infrastrukturu
- Achnatonův pokus posílit autoritu krále oproti Amonovým kněžím paradoxně znejistil roli panovníka, proto bylo třeba pozici panovníka upevnit, je zpochybněná, musí potlačovat opoziční tendence – lid se již na něj neobrací jako na záruku osobního štěstí a obracejí se sami přímo k božstvům, není již jediným pojítkem světa bohů a lidí; objevuje se i osobní modlitba, nárůsst osobní zbožnosti
- politické a mocenské změny
- zahraniční politika – soupeření s Chetity, mírová smlouva až s Ramessem II., odražení Libyjců a mořských národů, v Núbii a Syropalestině autorita E. pevná
- některé prvky Achnatonovy doby přetrvaly  - např. užití novoeg. v písmu (mluvilo se jí již od konce 2. přech. období, ale do Achnatona se psalo střední Egyptštinou) – značný rozdíl (syntetická/analytická forma).
Citlivost na to jakým písmem se zaznamenává jaký druh textu. Vztah respektu k písemnému projevu. Teprve po této změně začali zaznamenívat lidovou mluvou i lidové texty.

Ramesse I (1292 – 1291)
Sethi I. (1290-1279)
Ramesse II. (1279 – 1212)

Opět úřad přechází z otce na syna. Uklidnění vnitřní mocenské situace. Válešné výboje Sethiho I. vnesly E vliv s novou silou do Syropalestiny, upevnění vnitřní struktury. Stavební a restaurační činnost v chrámech – Karnak, Abydos…  Opevnění. Informačně bohaté památky. Dekrety Sethiho I., Achnaton systematicky vymazáván z tradice, nesměl se jmenovat, jen jako nepřítel z Achetatonu. Snažil se být silnou autoritou, vítězný a silný panovník. Podle možnosti jmenuje i velekněze. Výboje posunuly hranice v Sýrii až téměř do Kádeše. Upevnil hranice. Expedice do Núbie, výpady proti beduínům.
Státní organizace, kde přítomni členové jeho rodiny a věrní úředníci, lidé jemu oddaní a jím jmenovaní. Prezentuje se ve společnosti bohů. Ale ne přijímající dary bohů, ale jako jeden z nich. Tak se úřad nemůže dědit ve významných rodinách (výrazná konkurenční autorita). Zdůrazňoval kontinuitu s předch. panovníky. Pozornost Usirovu kultu, rozšířil Abydos a postavil mu zde chrám. Založil proslulé královské kultovní seznamy. 

Ramesse II. ve všem následuje otce. Jsou spolu na kultovních zobrazeních. Konsolidovaná země. Bohatne z výpadů do Syropalestinyn a dolů v Núbiji.n Veliká pozornost chrámům a Amonovu kultu, velmi stavěl (dostavěl Karnak, přistavěl Luxor, chrámy v Núbii). Kvalitně dokumentovaná administrativa, jmenoval do funkce osobně, kvalitní lidi. Nechal svou kartuši vytesat i na mnoho cizích staveb (uzurpace).
Svůj chrám zdobil ne tak pečlivě a barevně vystupujícím reliéfem jako jeho otec, ale zvolil naopak zahloubený reliéf (méně pracné, velké množství ploch).
Váset (Théby) – nábož. centrum země.
Menofer (Memfis) – správní a hosp. centrum, sídlo voj. posádky.
východní delta – Piramesse, opěrný bod pro výpady do Syropalestiny a honosné královské sídlo (zhruba tam co byl Avaris), podle stélz 400 let tam měl rodinné kořeny
Panovník měl 2 vezíry a místní správu. Místokrál v Núbii, voj. posádky na vybraných bodech v Syropalestině. Velká rodina – všechny významné pozice se podařilo obsadit jejími členy. Snaha nejen být pověřencem bohů, ale přímo božskou osobou (spojenou se sluncem), která má být uctívána tak, jako na zemi nepobývající božstva. 

Soupeření s Chetity
Střet s ch. vládcem Muvatallišem, v 5. roce vlády bitva u Kadiše, mnohokrát prezentována v E reliéfech jako vítězná (ve skutečnosti plně překvapeni Chetity na válečných vozech, ale se probil a dorazily mu posily, zahnal je zpět ke Kádeši). Nikdo neposunul své hranice. 
Táhl do Sýrie ještě několikrát, nakonec mírová smlouva s Chattušilišem III. ve 21. roce. Ch. se zmocnil trůnu ne úplně čestně, chtěl upevnit pozice. Smlouva formulována široce. Později smlouva stvrzena dynastickými sňatky Ramesse II, postupně si vzal 2 ch. princezny. Přes úctu zůstávaly hlavními ženami Egypťanky (Nefertari – krásná hrobka)
 Mír nebyl porušen, později E za hladomoru poslali Chetitům obilí. Syropalestina pod E mocenským a kulturním vlivem. Horovy cesty byly opevněny.

Postavil si hrobku a zádušní chrám.

Rozvíjí se dříve nezaznamenané liter. formy (pís. doloženy např. milostné básně). Výtvarný projev poznamenán jek amarnským stylem i snahou napodobit umění rané 18. dynastie. Barevnost.
Osobní zbožnost stále pokračuje, i když panovník má velkou autoritu. Hymny, prosby, modlitby. Hymny výrazné a početné. Ideálním králen se na konci Nové říše stane bůh Amon.
Vládl 67 let. Měl asi 50 synů, nechal vládu 13, z nich – Merenptahovi.

Merenptah odrazil mořské národy (později vyvrátili říši Chetitů) a Libyjce, udržel vliv v Syropalestině.

Jeho nástupci – soupeření o trůn, uzurpoval jej Amenmesse, ale byl zlikvidován a nastupuje Sethi II. Jeho královnou Tausret, na konci vládla spolu s ním a pak s jejich synem Siptahem (či za něj). Vliv kancléře Baje (?), uzurpoval si přílišná práva. 19.D končí za ne zcela jasných okolností.

20. dynastie mohla být spřízněna s předchozí, ale není to jisté.
Zahajuje ji Sethnachte, pak řada Ramessů. Ramesse III. se opět brání silným útokům mořských národů a 2x Libyjců, mizí říše Chetitů. Vliv E v Syropalestině klesá. Kopíruje vzory Ramesse II. (včetně bojových scén s Chetity!). Objevují se správní a hosp. problémy (korupce), král kontroluje úřednictvo. Stávka dělníků v Der elMedíně (pozastavili jim platby). Pravděpodobně zavražděn – harémové spiknutí. Jeho syn vyšetřil a potrestalů. Papyrus Harris.

Ramesse IV.
Snaha naváxat na tradice, neměl válečné problémy, budoval četné ale drobné stavební projekty. Vládl jen 7 let.

 Jeho nástupci vládli krátce (Ramesse V. – VIII.). RVI doložen na Sinaji. RIX vládl 18 let, nepokoje ve Vasetu, procesy s vykradači hrobek.
R XI  - vládl až 27 let, snaha obnovit kr. autoritu a být nejvyšší autoritou v zemi, al nezdařilo se, problém s tendencí dědit úřady, panovníci již nejmenují. Velekněžský úřad ve Vasetu se dědí, nové centrum moci. Ještě neúroda a hosp. pokles, slabost využil král Núbije Panehsih a Amonovi velekněží - poraženi. Pak se stal A. veleknězem Hrihor, původně snad voják, přijal královskou titulaturu, po smrti RXI vládnou A. velekněží. V rozvíjejícím se městě Tanidě Nesbanebdžet a jeho nástupci (sever). Tedy dělení na S aj. Nestřetávají se a vládnou mírumilovně, nakonec se spřízní sňatky. Thébská teokracie. Nevládl již král, ale Amon. E. vliv v Syropalestině mizivý, v Núbiji klesal.

Archeologické prameny - 
Karnak, Piramesse, Menofer, delta, Horovy cesty, Der elMedína.

Písemné prameny
-administrativní – papyrus Abbot, Harris, Turínský král. papyrus, naučné a školní texty, mezinár. korespondence s Chetity, ch. dokumenty aj.

Dér el Medína
Předměstí Vasetu, budovali hrobky v údolí králů a byli králem placeni, velká gramotnost obyvatelstva, dochována řada svědectvé o každodením životě. I hrobky řemeslníků – jako zdobný prvek tvar pyramidy, nebyl již vyhrazen králům. Výrazně se na zdejším výzkumu podílel č. egyptolog Jaroslav Černý. Milostné básně a četné kresby na střepech – ostrakách. Četné dopisy.

15/5/05

3. přech. období a Nová doba
1078 – 715 (664) PNL

Období  rozpadu jednotného E. státu, spadá sem 21. – 24 (25) D. E rozdělen na řadu menších celků, po 3.PD se již nesjednotily.
Posl. králem 20.D Ramesse XI, nevíme kdz zemřel a kde byl pohřben. Poslední král sjednoceného Egypta (jen nominální, jih již ovládal Nesbanebdžet – ř. Smendés). Centrum král. moci se přesunulo do delty, zde horší podmínky pro uchování písemných pramenů (málo kamene, Nilské záplavy).

Nesbanebdžet se nejprve snažil navázat na tradiční titulaturu. Máme málo datovatelných nápisů, nevíme přesně dobu jeho vlády (1078 – 1052?). Nesb. byl zřejmě poříbuzný s Hrihorem. Sídlil v městě Tanis (Džanet) v SV deltě v blízkosti Piramesse (vše zejímavé tam převezli). Pův. přístav, zanášel se a vzdeloval od moře.
1. Amonovým veleknězem byl Pinodžem I., asi jeho synovec. N. obnovil pohřby svých královských předků – pohřby v údolí králů, mumie byly vytaženy ze sarkofágů, převinuty a znovu uloženy s novými nápisy – snaha o prodloužení života mumií a obnovu autority. Další vysvětlení, že E zchudl a potřeboval nové prostředky – recyklace drahocenností z hrobek…? Předměty pohřbené s mumiemi byly považovány za mimořádně posvátné, mnozí po nich toužili a dávali si je do svých hrobek.
Pinodžem doložen v řadě textů, v 15. r. vlády N. začal sám používat král. titulaturu a nechal se s ní znázorňovat na památkách. Podle let jeho vlády se datovalo, jeho kr. titulatura ojediněle doložena i v Tanidě – N ho možná považoval za spoluvládce.

Amenemnesut
Asi N. synem. Nastoupil v pokroč. věku, vládl 4 roky (1052 – 1048). Z jeho doby není moc dokladů. Ve Vesetu byly nepokoje a soupeření hodnostářů o moc.

Pazbachaenniut I.
Vládl dlouho (1048 – 999). Přijal titul Amonův velekněz a Král H a D Egypta. Byl význ, stavitelem, založil král. nekropoli v A. chrámu v Tanidě a nechal jej ohradit zdí. Byl tam s rodinou pohřben. Paláce a přístav v Tanidě. Do význ. úřadů povoláváni jeho synové, jeho syn a nástupce Ramesse – Anchenenmut však zemřel. E. se pokoušel prosadit v zahraničí – Levanta. Z hlediska E však ležela Tanida bokem, takže admin. centrum stále v Menoferu. Přisvojil si řadu starších soch a ze starých bloků postavil i svou hrobku. Aktivita i u pyramid v Menoferské obl. – u pyramidy jedné z Chufuových manž. postavil chrámek. V hrobce zlatá maska, sattříbrná rakev.

Mencheperre
Nástupce na jihu – Véset, rovněž kr. titulatura.

Amenemope (999 - 984)
Po Pazbachaenniutovi na Severu. Zachovala se jeho jednod. hrobka v Tanidě, pokračoval ve stavbě dalších chrámů. Byl i A. veleknězem. Alespoň formálně uznáván i ve Vésetské obl. jako král (datovali podle něj). Chudší pohřeb než P.

Osorkon
Jméno libyjského původu. V E se už nějakou dobu usazovali přistěhovalci (klimat. vlivem)  - asimilovali se po stránce jazyka a náboženství, do urč. míry pův, zvyky a org. strukturu (včetně právě jmen), rodové vazby, propojeno s Egyptem.
Zahr. politika známa především z mimoE pramenů. Kolem r. 1040 se začala kompl. situace v Palestině, vznikalo Izraelské království a Kanaánské kmeny proti němu bojovaly (kolem r. 1000 král David sjednotil Izr. kmeny a učinil z nich nejmocnější království Sýrie). E do těchto bojů zasahoval – podporoval Edom proti Izraeli.

Siamon (978 – 959)
Významným stavitelem, rozšířil A. chrám v Tanidě, stavěl i vMemfidě, doložen i v Karnaku – jeho vláda tam tedy byla alespoň formálně uznávána. Podle SZ dobyl město Gezer v JZ Palestině, které pak daroval Šalamounovi jako věno své dcery.) (většinou diplom. sňatky opačně – s princeznami). Tažení do Palestiny doloženo i v E pramenech. Spojil se s I proti Pelištejcům – obch. zájmy Egypta, vytlačit konkurenci. Nejpozději z této doby je doložena sňatková politika mezi kr. rodinou a význ. libyjskými rodinami. Neklid ve Vésetu, potomci Pinodžema I. ztratili držení význ. titulů (2. - 4. velekněze Amonova). Zemřel tehdejší velekněz Pinodžem II, nástupcem jeho syn Pazbachaenniut III.

Pazbachaenniut II (959 – 945)
Siamonův nástupce, nevíme, zda je s P III. totožný. Panovníci krom svého zákl. jména používali i ostatních 5 jmen a bylo zvykem občas jména měnit. Posl. panovník 21. dynastie. Otec princezny, kterou si vzal syn 1. krále 22.D Šešonk, který byl význ. libyjským náčelníkem.

22. dynasit

Šešonk I
Díky sňatku syna s dědičkou se sám stal faraonem. Jeho vláda uznávána v H Egyptě, ve Vesetu od 5. roku jeho vlády nejen formálně – do úřadů dosazoval svoje syny – A. vleeknězem ve Vesetu se stal jeho 2. syn Iuput. I další syn Nimlot kněžským hodnostářem, všichni synové i vojenské hodnosti. Sjednocení E mu umožnilo zhájit aktivní zahr. politiku – doloženy obch. styky s Byblem. Zřejmě vytáhl do Núbie – získal tribut či kořist (nevíme, zda voj. tažení). Zapojil se i v Palestině – až po smrti Šalamouna, zasáhl do sporů po jeho smrti - dle SZ poskytl útočiště jeho synu Jarobeámovi. I se rozdělil na I a Judsko. Šel do Paleastiny a demonstroval tam svou sílu (vybíral tribut). Byl význ. stavitelem – v A. chrámu v Karnaku – Dubastská brána.

Osorkon I (924 – 889)
Nejstarší syn. V počátku vlády věnoval dary chrámům v E, aby si naklonil kněží. ve stř. E nechal vybud. vlekou pevnost u vstupu do Fajumské oázy. Veleknězem jeho bratr Iuput, po něm Os. syn Šešonk II., korunní princ.
V zahr. politice navázal na otce, rozvíjel obchod s Byblem a usiloval o kontrolu událostí v Jižní Palestině. V SZ E vpád do J Palestiny kolem r. 890. Před koncem vlády jmenoval syna koregentem, ale zemřel před ním, proto na trůn další syn.

Takelot I. (889 – 874)
Málo známý. Ve Vésetu se datovalo podle jeho bratří zastávajících kněžské hodnosti.

Osorkon II (874 – 850)
Považuje se za význ. a silného panovníka. Však začátek jeho vlády – konflikt ve Vesetu, kde se uvolnil úřad A. velekněze, ale O II. se nepodařilo protlačit svého syna – stal se jím bratranec Harsiese (syn Š II). Formálně si přisvojil kr. titulaturu. Kolem 860 zemřel a opět uvolnil funkci – pak tedy syn O II. – Nimlot. Druhý syn veleknězem Ptahova chrámu.
Zahr. politika – spoj. s Byblem, tam se zachovala jeho socha. Zasahoval do událostí v Palestině. Tam od V sféra vlivu obnovené Asyrské říše (král Šalmanasar III.). Kolem r. 850 porazil koalici syrských, fénických a palestinských vládců podporovanou Egyptem. Princ Šešonk zemřel před otcem, panovníkem pak další syn.

Takelot II (850 – 825)
Zapojoval se do událostí v Syropalestině (spíše nepřímo). Kolem r. 840 zmínka v I pramenech, že E král poslal Šalmanasarovi symbol. tribut.
Na poř. vlády byl veleknězem jeho nevl. bratr Nimlot, který byl zároveň jeho tchánem. Vládl i v Herakleopoli ve stř. E. Po něm T II jmenoval veleknězem svého syna Osorkona. Kolem 836 vypuklo proti Osorkonovi povstání (úřadu se ujal razantně, vojensky). Válka v Thébách trvala deset let, než došlo k dohodě. Vyhrála to Thébská oligarchie, která Osorkona vytlačila.
Po smrti T II. Osorkon neuspěl ani jako nástupce trůnu.

Šešonk III. (825 – 773)
Uklidnil situaci v H E., ale úřad A. velekněze stále v rukou Vesetské oligarchie, uznávána tam jeho nadvláda formálně (datováním).
Cca od 8. r. vlády byl jeho spoluvládcem Padibastet. Zprvu nomináním, postupně se osamostatnil s moc. základnou v JV deltě v městě Leontopolis (dnes Tell Muqdam). Tím rozdělení kr. rodiny, takže souč. vládla 22. a 23. D. Souběžně samost. Théby a ještě několik územíček. Padibastet formálně uznáván i v H E. Spory v kr. rodině se projevily i ve sstř. E i v obl. Memfidy – tam spíše autorita 22.D.

Šešonk IV. (793 – 787)
Sporný z hlediska jmen, nebyl moc významný. Libyjské rody vytvářely polonezávislá území.

Timej (773 – 767
Šešonk V. 767 – 730

Konec 22. D. E rozdělen.

23. dynastie

Osorkon II (757 – 7x9)

Nástupcem Takelot (764 – 757)

Osorkon IV. (730 – 715)

Od O III. dochází ke změně. Prosadil svou dceru Šepentet do fce Božské manželky Amonovy – tato stará fce dříve titulem královny, nyní začala získávat důlež. postavení a vytlačila úřad velekněze. Zachovávaly celibát a zastupovaly Amona. Kvůli celibátu ase nástupníctví dědilo adpocí. 

Nový mocný soused E v Núbii – tam E vliv skončil s 20. D, pak obdobní, o kterém nevíme a kolem pol. 8. st. PNL se objevují vládci egyptianizovaní kulturně a nábožensky, přívrženci Amona. Působili mezi 1. a 4. kataraktem. Dostávali se do konfl. s HE kněžským státem. Kolem r. 850 PNL se tam stal krále Pije (Pianchi) – rozšířil neformálně oblast vlivu až do Vesetu, donutil BMAmonovu, aby jeho dceru Amenirdis doptovala za nástupkyni, a tak si zajistil vliv.

Rudžamon
Rukut II.

nevýznamní.

Rozhodující moc Pianchi na jihu, na severu kole r. 830 moc pův. krajského náčelníka Tefnachta ze Saií (Saje). T. původně vystupoval jako velký náčelník Ma (libyjský kmen) a tím, že byl stranou situace v záp. deltě a měl podporu z Libyje pozvolna rozšiřoval svou moc ze Sají směrem k Memfidě (do stř.E) a tak si vytvářel základnu pro další expanzi. Ovládl celou záp. polovinu delty. Tyto zprávy přinutily Pijeho vytáhnout do E. T. těsně předtím ovládl Memfis, ale Pije dobyl stř. E a nakonec i Memfis. Jedn. vládci v deltě vyjádřili Pijemu věrnost. On se po vítězném tažení stáhl z E, nechal tam stélu o vítězství. Nijak dál vojensky nezasahoval, jen diplomaticky. T znovu upevnil svou moc v SZ E a přijal kr. titulaturu, založil 24:D.

24. dynastie

Tefnacht
727 – 720 – takže vůlastně vládly najednou 3 kr. dynastie. Znovu ovl. Memfis a usiloval o další expanzi.
V této době zasáhl Egypt znovu i v Palestině – SZ zmiňuje faraona jménem Só, který pomohl I proti asyrskému králi. Nevíme přesně, kdo tento faraon mohl být.
Asýrie upevňovala svou moc.

Bakenrenef (720 – 715)
Význ. zákonodárce. E se stal cílem Núbijské expanze.

26. dynastie

Po Pijem nastoupil jeho bratr.
Šabaka
Hned ve 2. r. vlády táhl do E a zcela jej podmanil a sjednotil. Zasahoval I do Palestinských událostí, ale po poč.konfliktech byl spíše neutrální (s Asýrií). Výrazně podp. chrámy, stavěl po celém E. E hospodářství začalo zase vzrůstat. Opíral se o kň. oligarchii ve Vesetu a BM Amonovu.

 Šabataka/Šebitku (701 – 690)
Syn Pijeho a synovec předchůdce – nástupnictví v Núbii podle mateřské rodové linie.
Po nástupu zahájil aktivnější politiku. Povolal do E své bratry a silné vojsko z Núbie. Bouřlivé údobí – asyrský král Sennacherib upevňoval asyrskou moc v Palestině. 702 judský král Hizkijáš se obrátil na E se žádostí o pomoc. Šabataka vyslal vojsko v čele s jeho bratrem Taharkou. Asyrský král však koalici poraazil dřív než tam Egypťané došli. Podle SZ byla v asyr. vojsku epidemie, která zabránila dalšímu postupu. Pak už E tam nazasahoval.
Š podporoval kněžstvo, vliv mu v HE zajišťovala jeho sestra – BM Amonova.

Taharka (únor 690- 664)
- jeho bratr. První úplně přesné datum - astronomicky. První údobí – mírové roky, rozvoj chrámů (považovali své nábož. za čistší, nezkažené). Stavěl – Karnak, Núbie. Ve Vesetu jeho sestra a dcera.
- 677: nebezpečí z východu, asyrský král Asarhaddon vytáhl do Fénicie a Palestiny a chystal tažení proti Egyptu
- 674: ykusili první útok, rychle odražen, další útok dobyl Memfis, kde zajal i někaké členy kr. rodiny. Při třetím tažení as. král zemřel. Taharka toho využil a upevnil moc i nad DE.
Nový as. vládce – Aššurbanipal v r. 666 znovu vytáhl a porazil Taharku, který uprchl do HE a pak až do Núbie. Aššurbanipal pak přijak poslušnost místních knížat. Nejvýzn. z nich byl vláce Sají Neko. Téměř as. místodržící, opora jejich moci nad DE.
Po stažení as. vojsk začali místní vládci vyjednávat s Taharkou proti asyřanům, ale jednání odhaleno, většina knížat, krom Nekona, poravena. Nekon a jeho syn potvrzeni jako místní vládci.

663 Taharka jmenoval nástupcem 
Tanutamon/Tantaman) – (664 - 656)
Po nástupu vyrazil proti E , dobyl HE, Memfis i deltu, porazil Nekona.
Aššurbanipal je vyhanl, dobyl opět Memfis. Asyřané vyplenili 663 Théby, považovalo se to za jednu z největsích katastrof starých dob. Tím skončila Núbijská nadvláda v E.

26. dynastie

Na S byl předst. as. moci Psammetik I (syn Nekona). 664 – 610.
Zprvu zůstával as. vazalem, ale as. říše měla problémy, takže jeho moc nebyla ohrožena. Pomohli jeho vojákům Řekové a Kárové (z JZ Turecka) – žoldnéři. Díky jejich podpoře upevnil moc v DE a kolem 656 bez větších problémů rozšířil svou moc dna HE. Dceru Neitokret nechal adoptovat jako budoucí BM Amonovu. Mírové převzetí. Usiloval o upevnění moci, hledal vzory v minulosti – tzv. Sajská renesance. I ve sféře hosp., administrativy, jazyka. Úspěch – sjednotil zemi, oslabil místní knížata. K upevnění moci mu pomohlo rychlé slábnutí Asýrie, v průběhu jeho vlády se As. stát rozpadl. 627 Aššurbanipal zemřel a říše se začala rozpadat. P něm Nabopalalsar, zakladatel Novoasyrské říše. Pokusili se dobýt Babylon, ale jejich moc se zařala rozkládat – v posl. letech Ps vlády vyslal své vojsko na pomoc Asyřanům. Nabop. dobyl hl. m. As. říše, 612 – Ninive – za pomoci Médů – tím as. říše zanikla.

Neko II (610 – 595)
Jeho syn. Rozhodl se angažovat se v Sýrii, podle SZ se cestou střetl s judským králem Jošiášem (Jozuou) – toho porazil a zabil. Pokračoval na východ. Dostal se až k Eufratu, ale E moc nepevná, v r. 605 utrpěli rozhodující porážku od novobabylonského krále Nabukadnézara – u Karchemiše. Pak E ztratil državy v Sýrii a Palestině a stáhl se na přirozenou hranici u Suezu, kterou musel stále bránit.
Proslul díky Herodotově popisu jako budovatel E loďstva, které rozšířil, prý jako první začal stavět triéry (sporné). Féničtí námořníci ve službách Nekona II prý poprvé obepluli Afriku.

Psammetik II (595 – 589)
Jeho syn. Nechal adoptovat dceru za BM Amonovu. V této době se úřad velekněze neobsazoval, BMA byla rozhodující. Dcera PsII se dožila ještě dobytí E  A. Makedonským – nastoupila v raném věku.
572 vytáhl proti Núbii. Úmzslné ničení památek na Núb. krále v E, i řečtí a žid. žolnéři se zůčastnili. Asi táhl i do Sýrie, ale detaily neznáme.
Věnoval se upevňpování hospod. a stavbě chrámů a pevností.

Haibre (Apriés, Hofra) (589 – 570)
Jeho syn. Zasáhl do bojů v Sýrii, kde místní bojovali proti Babyl. říši. 589 povstal judský král Sidkijáš, Nabuk. proti němu vytáhl, Haibre mu chtěl pomoci, ale ztroskotal.
586 – dobytí Jeruzaléma – první žid. exodus – i do Egypta. 
Na konci vlády zasáhl i v Libyji, podporoval v konmfliktu v řec. kolonii Kyréné libyjské obyvatelstvo, ale řekové zvítězili. To vyvolalo vzpouru v E armádě – k jejímu potlačení byl vyslán Ahmose, ale on se ke vzpouře připojil a vojsko jej jmenovalo faraonem.

Ahmose II (570 – 526)
Občanská válka – Haibre poražen, asi i zabit.
Poslední významný panovník 26.D. Haibrea nechal pohřnít s král. poctami. Nevíme, zda byli zpřízněni. považován za příznivce Řeků, asi měl ř. manželku z Kyrény. Ale i přítel vína.
Navazoval vztahy s okolními vládci.
558 perský král Kýros porazil Médskou říši, 546 dobyl Malou Asii a 539 dobyl i Babylon. Zemřel 529, bylo jen ot. času, kdz peršané zaútočí na E.

Během příprav tažení na Egypt Ahmose II zemřel.

Psammetik III
Jeho syn. Poražen – zrádce – přeběhlík. Stáhl se do Memfidy a kapituloval. Kambýses jeho život nejprve ušetřil, ale poté co osnoval proti němu intrikz, nachal jej popravit.

27. dynastie – perská

Něco nového. Peršané byli v E považováni za ztělesnění zla. Našli kompromis. Kambýses považován za nepřítele náboženství a chrámů – ale ve skutečnosti jeho vláda mírná.
E měl per. místodržícího a musel platit daň. K. vyslal vojsko proti Núbii i do DE, obě se ztratila v poušti. K zemřel brzy – obč. válka. Perská armáda v E podporovala vzbouřence. Nový perský král Dareios I musel E znovu ovládnout. Snaha o koexistenci s E aristokracií, přijak E jméno a nechal se korunovat – odstranil tak hlavní nábož. překážku. V jeho době vztahy mírové, obsadili jen vršek a nižší články administr. nechali být. E vojsko se podílelo na ředko-perských válkách. Dareios dokonce stavěl, i chrámy.

Xerxes (486 – 465)
Nastupoval v době, kdy v E vypuklo povstání, potlačil jej r. 484. Zaujal přís. politiku, nenechal se korunovat, zbavil chrámy výhod. Když byl zavražděn, považovali to E za boží trest.

ARTaxerxés I (465 – 424)
Několik E povstání s libyj. či řeckou pomocí. Největší bylo kolem r. 455 s Athénskou podporou – osvobodila se celá delta, ale Hezústal v P rukou. Pak potlačeno. Pak P uzavřeli s Athénami mír a ti se stáhli z E, ten pak slabý.
Další úspěšné .- po smrti Dareia II 404 – celý E dobyl vládce záp delty Amenirdis. Poslední svobodné E období. Jediný panovník 28. dynastie. Celá doba jeho vlády plná bojů.

29. dynastie
Nefaardudž I (Neferites)
Jeho generál s mocenskou základnou v Mendu se zmocnil vlády.
Krátká vláda, opřená o Spatu.

Pašerimut - krátce
Asi jeho syn.

Hakor (393 – 380)
Generál. Uzavíral koalice s řec. státy, odrazil několik útoků Artaxerxa II, upevňoval hospodářství, stavěl chrámy.

Jeho syn Nefaarudž II vládl jen 4 měsíce.
Pak se vlády zmocnil zakladatel 30.D Nachtnebet (380 – 374). Jeden z posledních velkých stavitelů, obnova E náboženství, řada velikých chrámů. Koalice s ř. státy, odrazil 2 útoky peršanů.

Džedhor (363 – 362)
Jeho syn. Aktivní politika, velké vojsko, vytáhl proti Persii. Aby vojsko mohl zaplatit zdanil chrámy a zavedl E mince. Zdanění chrámů mu způspobilo pád – navzdory voj. úspěchům se vlády zmocnil s podporou kněží jeho synovec Nachthareheb (361 – 343).

Vláda vyplněna budov. aktivitou a snahou ubránit E proti Persii. Navzdory ř. pomoci Peršané upevnili svou moc v Malé Asii a 343 dobyli Egypt – Artaxerxes III (do r. 337). Dost kruté represe, poškozeny chrámy (Hatšepsut).

Vystřídala se řada panovníků, Persie vnitřní spory. V E povstání, král Chabbaš (cca 338 – 336). 
332 ukončil perskou nadvládu Alexandr Makedonský, který E bez potíží dobyl.

Pohřebiště

21 a 22 v Tanidě – i nevyloupené hrobky nalezené napoč. 2.SV
23. v Tanidě a v TellMuqdamu
24. v Sajích – později za perské nadvlády zničeny
25. v Núbii v el Kuru (poslednípyramidy)
26. – 30. v hl. chrámu svého sídelního města, podz. a nadzemní část
V jedné z Káhirsých mešit se našla část sarkofágu posl. faraaona jako nádobka na omývání (Nachthareheb) – nebyl tam pohřben, zmizel v Núbii. Podle legendy byl biologickým otce,m Alexandra Makedonského.
Zřejmě stále dodržovali mumifikační postupy. Technika zavíjení, vlastní mumifikace spíš odbytá.

Kniha Sedmdesát záhad starého Egypta – Bill Manley, Slovart, 2004.

Egypt pod nadvládou - ptolemaiovská a řimská doba

Počátek příchodem Alexandra do E 332 PNL a končí dělením Římské říše a nástupem byzantské doby. Konečná éra starověkého Egypta. Jazykem řečtina po celé období.

2 specifická období:
ptolemaiský král (samost. stát.
římský cásař (provincie, vládl prefekt, hl. m. Řím)
Správa země i danový systém se lišily v těchto obdobích. Jiný i přístup k náboženství.

Ptolemaiovské období (332 – 30 PNL)
Do smrti Kleopatry VII.

A Nejprve provincie řéše A Velikého, postupně se stala nezávislým státem pod nadvládou řecko-makedonského kr. dvora.

B Ptolemaiovský E jako hl. velmoc ve vých  sStředozemí

C Úpadek Ptolemaiovské nadvlády v E i jinde

D Šíří se vliv Říma, ptolemaiovská kr. rodina rozhádaná

A: 332 – 304

Perská říše trpící vnitř. problémy nedokázala odolat A. Velikému. Dobyl Egypt, r. 332 tam s vojskem strávil zimu. A. kontroloval celé Středozemí. Zeložil Alexandrii, pozdější hl. m. Odešel dál dobývat a Egyptu vládl místodržící – satrap. Po smrti A. nebyl žádný přímý následník, jeho generálové púo mnoha jednán ích – Babylonská dohoda, stanovili vládcem slabomyslného A. bratra a jeho nenarozeného syna. Zatím vládl triumvirát Antipatros, Perdikkas, Krateros. Ve skutečnosti vládl Ptolemaios (Egypt) a Lysimachos (Thrákie). Napjaté vztahy mezi generály co chtěli centr. spravovanou říši oproti Pt a Lys (diadochové), kteří chtěli vládnout vlastním provinciím. Výsledkem války diadochů, každý posiloval vlastní pozice a moc. Během těchto válek se stalo zvykem stvrzovat spojenectví sňatky mezi kr. rodinami. Ptolemaios si vzal Eurydiku, svou dceru, 16tiletou Arsinoe dal Lysimachovi.. Po smrti oficiálních vlídců Filiúa aArrhidaia a Alexandra IV se jednotliví diadochové zařali prohl. králi – r. 304 se Pt stal ofic. králem, jeho potomci pak 3 století vládli Egyptu – dynastie Lagid. Dějiny spjaty s událostmi ve vých. Satředozemí.

B: 304 – 217
Zlatý věk Ptolemaiovského Egypta, patří tam i Kypr, Kyrenaika, vliv až k Turecku.
Protivníkem seleucidská říše (taky násled. říše A. Velikého). Bojovali spolu, E většinou vítězil. Pt. správa je popis. jako jedna z nejlépe řízených a strukturovaných byrokracií všech dob. Dobře organizovaná ekonomika a využ. přír. bohatství. Registrovali a organizovali aktivity všech poddaných. Výsledkem bohatství. Aby kráůl měl podporu kněží a obyvatelstva, bral na sebe roli tradičního faraona. Trad. kr. ideologie byla význ. prostředlkem mírovné nadvlády, využ. i kn ěží a náboženství, které jim zachovali. Vztah před. s kněžími boha Ptaha v Memfisu – pomohli jim, aby se jejich D stala v očích lidu zákonná a oprávněná. Vládce se prezentoval jako právopl. následník faraonů. Spojení s Alexandrm důležité, protože on byl kdysi v chrámu prohl. za syna boha Amona a tím zákonného dědice trůnu. Pt. byli odpůrci perské říše a seleucidské říše.

Memfis - starobylé hl. m. si zachovalo svůj význam, i když hl. m. bylo později předunuto do Alexandrie. Zde se korunovali faraonové. 
Opravili chrámy, dokončovali rozestavěné a stavěli nové. Chrám Esety na ostr. File a chrám Hora v Edfu.
Výzdoba ve stylu 26 – 30 D – návaznost, liší se jen zobrazováním královen po boku králů. Panovníci nesli opět pět kr. titulů. Vždy uvedeno, že byl vybrán bohem, že je právopl. nástupcem..

Vznik dynastického kultu – věnovaného zbožštělým šlenům pt. kr. dvora byl důsledkem odvozování od Alexandra. I on byl zbožštěn. Ke stát. kultu Alexandra byl připojen kult vládnoucích panovníků – Theoi Adelphoi – božští sourozenci Arsinoe II a Ptolemaios II). Postupně deifikováno mnoho pt. vládců. 
Královský sňatek meyi sourozenci – poprvé mezi Pt a Ars II – hl. téma propagandy potvrzující božský původ. Obdobně jako Zeus a Héra či Usiris a XY.
Velká pozornost zvířecímu kultu – hl. kulti býčího poha Apise – v chrámové doméně boha Ptaha v Memfisu.
Utráceli obrovské peníze za uderžení tradič, nábož. kultu – nepřijali je za své, ale motivován snahou o získání podpory mocných kněží, ne nábož. důvody.

C: 217 – 168 PNL
Země se potýkala s obrovskými problémy – náhlý a rychlý úpadek z pozice velmoci – krom Kyrenaiky a Kypru přišli o večkeré provincie. E již více než 100 let vedl války – důsledkem ekon. krize, zem vysátá. Dvůr rychle zdrícel kontrolu, poddaní mnohem horší podm. lupiči – začala povstání vojáků a poddaných proti soc. naspevadlnosti (217 – 185). 206 – velká část HE od Théb k Asuánu vyhl. nezávislost a do r. 186 jí vládli dva faraonové. Seleucidská říše vyyužila situace a zmocnila se území na stř. východě. Po smrti krále nastoupil šestiletý syn a nastaly velké tahanice o moc. Jendou za rok sněmovali kněží napanov. dvoře a rozhodnutí zapisovali na stéli. Byly démotsky, řecky a  - výsl. rozluštrění hieroglyfů.
Rosettská deska. 
238: Stéla z Kanopusu, ještě dokonalá kontrola nad celým územím
217
196
- další stély, král ztrácel kontrolu nad zemí.
Roku 168 Antiochos IV dobyl většinu E a stál před branami Alexandrie – pomohli Římané. Roku 168 Řím zvítězil v nitvě u Pydny nad Makedonií a získal kontrolu nad většinou makedonsko-řeckého impéria – dali Antiochovi ultimátum a zachránili Egypt.
168 – 30 PNL: řada vnitřních potyček a obč. válek. Roste vliv Říma a jejich přítomnost v E. Často na požádání ř. senát intervenoval v jejich sporech. Panovník v posl. vůli odkázal E Římu – ti se báli, že místodržící by zneužil bohatství E proti Římu.

Kyrenaika
r. 76 řím převzal kontrolu

Ptolemaios XII – řím byl ustanoven opatrovníkem Kleopatry VII. Pokusy o znaovunastolení E jako velmoci, vztah s Caesarem a M. Aureliem, smrt kobrou.
Ženy pt. D od Arsinoe II měly stíle větší moc, vládly jako regentky, bojovaly s bratry o moc. 
O osudu E rozhodla obč. válka v římě – vyhrál Octavián. Válka prezentována jako souboj proti cizí východní pohance Kleopatře, ve skutečnosti zápas o násůednictví.

R. 30 se stal E součástí římského impéria. Jazykem zůstala řečtina, jinak veliké změny systému. Vládce sídlil v římě, zde prefekt určen rovněž z říma. Na území E 2 římské legie.
E se stal sýpkou a kamenolomem – ve vých. E obrovské lomy, vytěženo – žuůla, porfyr, zlato. Většina ř. císařů E nikdy nenavštívila.

69 NL:
E sehrál význ. úlohu – rychle se střídali císařové. Římské legie v E nesouhlasily s Vitelliem a zvolily Vespasiána – ten byl v Alexandrii.
129 – 130: v E po býval císař Hadrianus – lovil lvy, navštívil Memnonovy kolosy. Severně umístěná socha spojov. s memnosem, synem Eos (bohyně jitra) – při rozednění vydávala zvuky – vlivem tepla a praskliny – později opraveno. Později ještě M. Aurelius, Septimus Severus, Caracalla a Dioklecián navštívili E.
Potlačena úloha faraona – císařové nechtěli, E ho však potřebovali. E klérus prožíval zásadní krizi – ale poradili si. 
Augustus se nestýkal s kněžími boha Ptaha a nenechal se korunovat v Memfisu za faraona, neuctil Apise, neurčil nástupce kněžích. Neprezentoval se jako právoplatný dědic Ptolemaiovců. Zrušil téměč všechna privilegia kněží, sebral jim půdu, kontrola státu.
Hranice mezi ř. Egyptem a Núbií – dodekaschoinos – stavební činnost. V oázách na zípadě stavěl pevnosti. Podporoval i okolí Théb, vedly zde cesty.
I přesto zůstal statut faraona hlavním motivem E náboženství. E klér jej nadále zobrazoval jako tradičního faraona jak provádí dávné rituály. Už ale není podstatné, kdo byl konkrétní císař, stal se jen abstraktním principem, existoval jen na zdech chrámů. Ztráta identity faraona – kartuše praázdné – nezáleží na osobě, ale na konceptu. Augustus jmenován jen jako Říman, Imperátor či Císař. Praxe prázdných kartuší se táhla celým obdobím ř. Egypta. Kněží však dobře obeznámeni s politickými změnami v říši.
Většina faraonů měla vlastní Horovo jméno – od Augusta dál bylo jen to jedno, stalo se standardizovaným jménem ř. císařů. Pod H. jméno se vepsal popis ideálního panovníka, shrnuje podstatu role faraona. To vše však Augustus odmítl učinit. Stačilo zobrazení na stěnách chrámů, aby náboženství přežilo změny. Posun praktikování víry z ofic. míst do soukromých domů. Aktivity chrámů zcela utichly ve 3. st. NL, ale v domovech se ještě dlouho uchovaly.
Přelom 3. a 4. st. je vnímán jako počátek přechodu od ř. E k byzantskému. Dělení říše Římské. Založení Konstantinopole jako protějšku Říma, E se propojil s novým centrm vých. Středozemí. Ale byla tak podkopána pozice Alexandrie jako prvního řecky mluvícího města na východě.
S křesťanstvím dlouho koexistovali vedle sebe. V E nebylo pronásledováno. Postupně se stávalo modním a vytěsňovalo ostatní – jeden z důvodů přesunu tradič. náboženství do domů.

Egypt v islámském období

Stal se součástí obrovské islámské říše, nelze o něm hovořit samostatně.

Muhammad zemřel 632. Po jeho smrti začalo odpadlické hnutí na Arabském poloostrově, jeho smrtí považovaly kmeny smlouvy za zrušené. Třeba to zdolat – povedlo se již 633, ale vyvolalo to bojovné nálady. Nyní už nemohly kmeny válčit mezi sebou a dobývat kořist, tak se zaměřili ven. Do Byzatských území nájezdy – postupně přerostlo v první islámskou expanzi. Chalífa vyslal do Sýrie sbory, které se střetly s B. armádou a porazily ji (2x) – ovládli celou Sýrii a Palestinu, kde B. měla slabou moc, nenarazili zde na odpor. Žili zde křesťané neřídící se dogmate, takže byli B pronásledováni a proto ani nekladli odpor. Tím byla otevřena brána do Egypta. Souběžně rovněž dobýván Irák, posléze Irán. Poslední město Cesarea padla 640. Amr Ibn al Ás – vojevůdce, který zahájil expanzi do E (možná na vlastní pěst). Místní křesťanské Koptské obyvatelstvo nekladlo odpor. Pronikl k deltě a 640 porazil B armádu u Heliopole. E byl po roce poroben, i Alexandrie se posléze vzdala. Do r. 643 ovládl Afr, pobřeží až k Barce (Lybie). Legenda že když se 2. chalífa přišel podívat do E, koptský mnich jej prosil o záchranu knih a on odvětil, že jsou-li v souladu, nejsou potřeba a nejsou-li, musejí být zničeny (ale je to výplod protiislámsjé propagandy). Omar se ve skutečnosti odmítl pomodlit v Jeruzalémě, aby tam někdo pak nechtěl postavit mešitu. Byli tolerantní k místním náboženstvím. Zavedl, že Arabové mají tvořit válečnickou aristokracii a odděloval je od lidového obyvatelstva. Nepodporoval přestupy na islám, ten chápali jako nábož. Arabů. Z hlediska daňového bylo nepřestupování výnosné – každý nemuslim platil daň z hlavy (džizja) a pozemkovou daň (charádž) – dobytá zeměď půda byla považ. za společné vlastnictví všech muslimů. Ale Omar nechtěl aby se muslimové usadili, tak nechal původní majitele, ale museli odvádět daň.. jiná nábož. – křesťané, židé, perští zoroastrovci nebyli považovnáni za nepřátele a pohany, protože měli 1 boha a knihu (lid knihy), byli tolerováni. Daňové znevýhodnění nemuslimů vytvářelo potíže – lidé chtěli přestupovat kvůli daním a možnosti získání postů. V tuto dobu šlo přestoupit jen přiženěním a ani pak neměli plná práva.

Chalífa Umar vládl 634 – 644, byl dobyt E, POAlestina, Sýrie, Libanon, Irák, Irán.
Po jeho náhlé smrti (vražda), určil na smrtelné posteli radu 6ti, kteří měli vyvolit nového chalífu – jenže oni vyvolili nejslabšího Uthmána (Osman) (všichni chtěli mít moc). Jenže on byl členem staré mekkánské aristokracie, která měla nyní slabší pozice – vznikla proti němu silní reakce. Začalo se řešit, kdo může být chalífou – původně to měl být jeden z Prorokových druhů z rodu Kurájovců. Nyní chtěli, aby to byl někdo z propokovy rodiny – chtěli Alího, Prorokova zetě – jednou se srotili před Uth. domem a zavraždili ho, když četl z koránu. 
Chalífou se stal Alí, ale taky silný odpor – vládl 5 let, celou dobu obč. válka. Bojoval se syrským místodržícím Muawijou, jinak všichni na jeho straně. Utkali se u Siffínu – Alí vítězil, ale M. dal připevnit na kopí svitky z koránu, zastavil tak bitvu a dohodli se na arbitráži – ale ta se protahovala tak dlouho, až byl Alí zavražděn. 
Chalífou Muawija, dynastie Umajjovců. Sídlem se stal Damašek. Výboje do Byzance. Období nazýváno Muluk – světské panování (už ne z přízně Proroka).
Princip nadřazeného panovníka (předtím byl chalífa “prvním mezi rovnými”).
Nejvýzn. U. panovník Abdalmalik (685 – 705) – v této době největší územní rozsah za Umajovců. Arabizoval státní správu ve všech dobytých územích (předtím místní jazyky) a dal razit jednotnou měnu. Přibývalo konverzí a muslimů z řad nearabů, kteří se dovolávali stejných práv jako ostatní muslimové. Vyjádřili svou nespokojenost nábožensky – přiklonili se k Šije (strana Alího). Nyní 2 hl. směry: sunnitský a ší-itský islám. Situace se vyostřila, vedlo to ke svržení Umajjovců a nastolení Abásovců. Do čela rolnického povstání se dostal potomek Prorokova strýce Ibráhím, zahájili tažení na Damašek. Byl zavražděn, chalífou se nechal prohlásit jeho bratr Abú l´Abbás. Podařilo se mu dobýt Damašek a nechal vyvraždit všechny mužské Ummajjovce – jen jeden uprchl, ten pak vládl v Andalusii. Abbásovci, jakmile byli na trůně přijali sunnitskou ideologii a všechny neortodoxní směry začali potlačovat.
Abbásovci 750 – 1258. Avšak vládli celé říše asi jen 100 let, pak se začala říše postupně rozpadat, byla příliš velká a vláda málo pevná. Definitivně zrovnoprávnili konvertity. Přenesli svůj dvůr do Bagdádu, do stát. fcí se začali sostávat Peršané. Armáda se stala nejdříve žoldnéřskou, pak princip mamluků - nakoupení chlapci vychovaní k islámu a věrné službě pánovi. Získávali i význa,mné státní fce. Od 9. st. začali mít výrazný vliv na politiku. 
Na někt. územích masová islamizace, i arabizace na některých územích (přijali i jazyk). Různě kombinováno.
Islámská syntéza: kvetoucí mnohonárodnostní civilizace, vstřebal řeckou, indickou, africkou civilizaci.
Už v 8, st. se osamost. Andalusie pod vedením Andarrahmána (uprchlý Umájjovec). Tento trend pokrařoval. Egypt byl do té doby loajální provincií, ale nakonec se taky osamostatnil. Za A. rostla byrokracia a palácový luxus a korupce – rostly náklady. Řešili to tak, že nějakému šlověku pronajali provincii – vybral daně, postavil vojsko, část odevzdal, co zbylo si nechal. Takto byl do E vyslán Ahmad ibn Túlún, 868 – ten se rozhodl, že se osamostatní a přestal posílat dávky. Pak připojil i Sýrii a vládl velkému území, po něm i jeho syn. Pak se ještě na čas vrátilo pod nadvládu chalifátu, ale pak se osamostatnil další místodržící – Muhammad ibn Tughdž. Dynastie Ichšídovců – udrželi se do r. 969. 
Už během 1. pol. 10. st. sílila Šíja, Irán ovládli š. Bújovci (950) – poručníci sunnitského chalífy. Šíja dosáhla význ. úspěchů v sev. Africe – jejich větev Ismarílíja (odvozuje se od 7. potomka Alího) – vytvořila složitý filos. systém. Gnostický ve stupních – zjevné a tajné učení. Vytvořili rozsáhlou síť agentů šířéících tuto f. V r. 929 vznikl v dnešním Alžírsku stát pod vládou Immámovců, pokládiáli se za jediné právoplatné muslimy, chtěli ovládnout celý muslimský svět (odvozovali svůj původ od XX). V r. 969 dobyli E a založili Káhiru (alQáhira = Vítězná). Ismailovci se prohlásili za chalífy. Pozvedli svou zemi. Vybudovali nábožensklé učiliště AlAzhar – dodnes největší univerzita islámského světa. Pak se zmocnili i Sýrie  Palestiny, stali se velmi mocnými. Na rok de jure vládli i v Bagdádě, tzn. celému islám. světu.
Pak již slábne, korupce jej rozkládá. Fátimovcům se podařilo tranzitní obchod z Iráku k Rudému moři a přes E do Evropy, což už vydrželo.
Vládl alHákim, byl asi duševně nemocen – podivné zvyky a příkazy (přikázal otočit den a noc). Extravagantní. Kolem r. 1020 se prohlásil za vtělení Boží a krátce nato záhadně zmizel. Jeho důvěrník adDarází musel uprchnout – uchýlil se do Libanon. pohoří a tam učil (dodnes je tam po něm sekta Drúzú).
Kolem pol. 11. st.  od vých. hranic začala ohromná invaze Turků pod vedením Seldžuků. Tažení od r. 1040, během 15 let dobyli Bagdád a stali se poručníky sunnitského chalífy (sami byli také sunnité). Porazili B vojsko 1071, dobyli i Sýrii a Palestinu na úkor Fátimovců. Tento tur. vpád vyvolal 1. křížovou výpravu, která vyvrcholila dobytím Jeruzaléma 1099. Seldžukové již nebyli jednotní, ale soupeřili spolu.
Kolem r. 1130 ovládl sýrii Turek Zengín, jeho syn se zmocnil Damašku. Usiloval o Jeruzalém. Začalo být jasné, že kdo dobude Egypta, bude mít dobré výchozí postavení. V E se 2 vezírové prali o moc.
Vojevůdce syrského panovníka Nuruddína Šírkúh 1169 obsadil Káhiru a prohlásil se vezírem. Zemřel v témže roce a vlády se ujal jeho synovec Saláhuddín Júsuf ibn Ajjúb – založil dynastii Ajjúbovců. 1171 nahradil jméno fátimovského chalífy jménem chalífy ajjúbovskéoho – formální konec fátimovců. Opět se zmocnil Sýrie a uzavřel mírové dohody s potenc. nepřáteli. Porazili křižáky a Saláhudín se zpocnil Jeruzaléma – bitva u Hittínu. Reformoval Arabský feudální systém (n eudržitelný) a zavedl trvalou držbu léna (leníci se o ně lépe starali). Podporoval řemesla, manufaktury a obchod s italskými městy, vytvořil opěrné přístavy v Rudém moři pro obchod mezi Indií a Evropoéu. Po jeho smrti spor jeho synů a braterů, dál válčili s křižáky. V E se k moci dostala mamlucká garda a zabili sultána 1252. Nějakou dobu ještě vládla jeho matka Šadžarataddur, vzala si mamluckého maršála, vytlačili křižáky ze Sýrie. 
Byla zavražděna. Po ní Kutuz (1259) – posl. význ. obd. v Egyptě. Stal se E sultánem aodtáhl do války proti Mongloům, zastavil je. Doma se proti němu mezitím spikli mamluci. Zavraždili ho a sult. se stal Bajbars (do r.1267).
 Mamlucké obd. do r. 1516. Dělí se na dvě období.
a)	bahrijší mamluci – tureckého původu, do r. 1382
b)	burdžijští mamluci - čerkezkého původu, do r. 1516.

V prvním obd. dynastie sultána Ká´úna. Vedly se zápasy s křižáky a Mongoly. Kvetl obchod a diplomatické vazby s celým tehdejším světem. Hodně se stavělo, Káhira, došlo k redakce sbírky 1000 a 1 noc – soubor příběhů indických, iránských a dalších.

Ve druhém obd. začal E  upadat kvůli vnitřním rozporům. Další vlny Mongolů pod vedemím Timura Lenka. Jeho hordy zaplavily Sýrii, muslimové vydali Damašek, finančně se vyčerpali. Ekon. pokles řečili sultáni zvyšováním cel za tranzitní obchod – evropa se naštvala a začala hledat jinou cestu do Indie (1592 Vasco da Gama). Začali ničit arabské loďstvo. Poslední mamlucký slután alHúrí byl poražen, jeho loďstvo zničeno. Obrovská ekon. rána. 
1516  byli mamluci poraženi Osmany u X, E na dalších 300 let zapadlou provincií Osmanské říše.
1798 – přistál Napoleon v Alexandrii, porazil mamluky a obsadil Káhiru. Zakrátko zraformoval hospodářství a armádu – přivezl vědce, umělce a inženýry. Byl tam tři roky, než ho Angličané přinutili odejít.
Reformy se ujal Albánec Muhammad Alí a zahájil modernizaci Egypta.

Chalífa – náměstek posla božího, vládce celého území, m orální a duchovní autorita
Sultán – vládl kusu území, světský
Osmanský vládce byl taky sultán.

Egypt – září

dl.cuni.cz

Brana nebes – Bohove a demoni stareho Egypta - Encyklopedie Egyptskych bohu – nakladatelstvi Libri – vyjde za mesic 

Nejstarsi vyobrazeni bohu v podobe zvirat, zvirata symboly pro aspekty moci – byk – moc, krokodyl – lstivost atd.

Zacatkem historicke doby, kolem 3000 let pr. n.l. jiz kombinovana podoba, tyto vlastnosti pripisovany i cloveku. \kombinovana forma zobrayeni. Nejdulezitejsi hlava, zobrazuje o cem to je, je to pouze zachyceni boha, nikoli prava podstata bozske podoby. 
Zobrezeni jsou pouze hieroglify pro zobrazeni boha, ktery je nezobrazitelny. Jedna se o symbolicke zobrazeni. Buh je skryty a nepoznatelny. 
Hroch – Sutech, Hor – sokol,
V jeden okamzik muze mit bozstvo nekolik podob najednou. Nut muze byt v jednom okamziku zenou i nebeskou kravou. Jedno pojeti nepopira druhe. 
Podoba cloveka muze byt kombinovana s podobou zvireci i podobou predmetu.
1] buh pouze jako zvire, duraz na to, co zvire zastupuje – napr. Plodnost
2] telo cloveka a hlavu zvirete,  
3] lidsky trup, hlavou je cely scarebeus nebo cele zvireci telo misto hlavy [scarabeus, zelva, stir] existuji i pripady, kdy ma buh misto hlavy rostlinu, napr. Lotos nebo obracene bozstvo jako hlava na lotosu. Lotos je symbolickym odkazem na zrozeni slunce. Lotos se pri zapadu zavira a pri vychodu otevira, parelela se sluncem. 
Bohove mohli mit misto hlavy predmety – zapalenou lampu ci provaz. Demon se smyckou symbolizuje zlo. Personifikovana podoba Horova oka. 

S nekterymi bozstvy jsou spojeny atributy – Esetin uzel nebo sloup Dzed. Personifikovany  sloup dzed. Dzed symbolizuje stalost. Vyobrazeni  maji za ukol odlisit odlisna bozstva. Bozstva byla chapana jako vseobjimajici a nepostizitelna v jednom aspektu. Buh muze mit vice podob a nekolik podob muze patrit nekolika bohum. Sokol muze byt Hor i Re. 
Sochy, ktere byly uctivany v chramech byly nazyvany jako tela bohu, jejich pozemska tela. Na zemi je obrazem bozim kral {symbolicky}. Panovnik je nositelem bozske podstaty. Nektere sochy bohu odrazeji podobu panovnika. 

Beran = BA

Buh se 4 hlavami = beran je projevem 4 ruznych bohu {4 hlavy}
  
Podsvetni demoni jsou zobrazeni jako odpudive bytosti. Maji zastrasit opovazlivce, chtejici vstoupit do podsveti. Hroch, lev a krokodyl – Velka Poziracka. Symbolizuje pozirani zatracenych dusi. Tato sama zvirata jsou spojovana v bohyni Turet, ktera ma ochranovat tehotne zeny. Jeji strasliva podoba ma odpuzovat zlo. 

Bytost – ka, anch, ba, stin, srdce, telo, jmeno – vice casti, ktere tvori bytost
Telo – bylo dulezitou casti bytosti, je stejne dulezite jako duse, je jejim pribytkem, jak za zivota, tak i po smrti. Snaha o zachovani tela. Byli presvedceni o tom, ze je pribytkem duse, proto snaha o zachovani tela mumifikaci.

Srdce – nejdulezitejsi organ v tele, nositelem zodpovednosti, v srdci muze sidlit duse a je sidlem mysleni, citu a rozhodovani. Mozek nemel zadnou funkci, proto se take neuchovaval. Srdce ma zodpovednost za zivot cloveka, proto bylo za Nove rise, vazeno na vahach oproti peru Maat.

Stin – za zivota i smrti projevem bytosti, je s ni neoddelitelne svazan. Otazka toho, co se stane se stinem ve smrti tela. Veri, ze je soucasti cloveka, ktera se zachovava I po smrti, ale neni s nim pevne spjat, muze se pohybovat samostatne.

Ach = blazeny mrtvy.  Jsou zemreli, kteri dosahli posmrtne blazenosti. Duchove blazenych mrtvych. 
Tri druhy bytosti – bohove, achu a zijici lide. Bohum a achu se obetuje, zaslouzi si uctu.

Ba – je pojem, ktery vystihuje nehmotny projev osoby vetsinou bozske nebo zemrele. Projev jakym se zemrely nebo buh projevuje na zemi, kde se nemuze projevit ve sve realne podstate. Posvatna zvirata bohou byt projevem Ba – boha na zemi. Napr. Stehovavi ptaci jsou duse mrtvych, ktere se vratily na svet. Podoba BA jako capa, zapalene lampy nebo sokola s hlavou cloveka. Beran = BA. Ba putuje po svete a cas od casu navstevuje sve telo v  hrobce, cerpa z nej telesnou silu. Vraci se k obetinam v hrobce jako domu.

Ka – je zaznamenavan znakem 2 vztycenych pazi. Kralovske ka je zobrazovana jako postava se znakem ka nad hlavou. Ka je ozivovatel bytosti, to co oddeluje zive od neziveho. Je odpovedno za to, ze je bytost ziva. Motor tela. Ka nese zodpovednosti za udrzovani a pokracovani zivota. Je zodpovedne za prijem a prerozdelovani potravy. Toto je pro tve Ka. Vztah k plozeni – predavani zivota dal. Ka se predava z cloveka na cloveka pri jeho zrozeni. Syn prebira cast sveho Ka od otce. Vztah Ka k fyzicke sile cloveka, tak aby clovek dokazal branit svuj zivot. 

Roviny odpovednosti KA
-	Buh stvoritel zodpovednost v celem Kosmu
-	kral jako syn boha, prejima zodpovednost skrze Ka prijate od otce-boha za cely svet, rad Maat
-	kazdy jedinec je zodpovedny za svuj zivot skrze sve vlastni Ka

Ka a jeho vztah ke smrti
Egyptane verili, ze Ka je darcem zivota a tim, co je za zivot zodpovedne, musel byt vyresen vztah Ka ke smrti. Od zrozeni do umrti je Ka aktivni. Pri umrti se Ka odpoji. Je to ziva sila, kterou nelze znicit. Po smrti Ka existuje, ale neni aktivni – odpociva.

Htp {hetep} odpocivat, stejny vyraz pro zapadajici slunce. 

V dobe, kdy Ka odpociva, prochazi telo mumifikaci. Zesnuly v te dobe putuje podsvetim. Po mumufikaci pohreb, na konci ritualu se mrtvy clovek znovu spoji se svym Ka a kdyz se jako blazeny mrtvy dostane do hrobky, Ka se s nim spoji a clovek znovu ozivne na onom svete. Smrt je pouze prechodne stadium.  
Pravdepodobne i stupnovitost pyramid mela symbolizovat zebrik  k nebesum. Velmi dulezite postaveni boha Hora k egypt. panovnikum. 

Tendence zobrazovat zasveti jako kopii tehdejsiho Egypta. Co se tyce prostych smrtelniku, hrobky ve stare risi jsou sice pomerne vyspele {nadzemni i podzemni cast} dokonce oznaceni mistnosti v hrobce jako loznice ci koupelny}. Texty se tykaji pouze prechodu zemreleho na onen svet nikoli liceni onoho sveta jako takoveho. Bylo zvykem, ze pri ukladani tel dodrzovali  urcity zpusob v obdobi Stare rise, hlavou k severu, tvari k vychodu ve skrcene poloze.  Sarkofagy pri zapadni stene komory, vstup chodbou ze severu.  

Soubor nabozenskych textu – Texty pyramid, poprve se objevuji v pyramide krale Venise, posledni  kral 5. dynastie. Venisova pyramida je pomerne mala, coz odpovida 5. dyn. Vyvoj spel k tomu, aby se vice pouzivalo zdobeni uvnitr pyramidy, v zadusnim chramu i v severni kapli a vzestupne ceste. Texty pyramid se objevuji i v hrobkach 6. dyn. Teti I., Pepi I., Merenre, Teti II. i v pyramide krale 8. dyn Ibi. Ostatni panovnici 6. dyn. zrejme nevladli tak dlouho, aby se jim staveli pyramidy. Posleze se pouzivaji I v soukromych hrobkach. Soubory egyptskych nabozenskych textu predstavuji soubor asi 800 rikadel, variaci na stejne tema.  Jsou psane hieroglify. Tyto soubory maji spolecny cil, prevedeni mrtveho panovnika na onen svet a zajisteni jeho existence mezi bohy. Vedou se spory, zda byl soubor textu pyramid sestaven ve Venisove dobe ci drive. Starsi zapisy ovsem neexistuji. 
Horovo oko – symbol pro obetiny panovnika / Vezmi si Horovo oko.

 Kanibalsky hymnus Venisuv – chyta bohy do lasa, vari a pojida

Objevuji se zde obavy o bezpecnost panovnika pri prechodu na onen svet. Ritualni niceni nebezpecnych  hieroglifickych znaku napr. pro zmiji ruzkatou, typicke je, ze tyto znaky jsou zelene. Zelena barva byla barvou panovnika. Pohrebni komory kralu a kraloven 6. dyn. velmi poskozeny. Zbyva pouze rada fragmentu.  

Neprave dvere, co nejblize pravemu pohrbu. Prisun zasobovani zemreleho se povazoval za nezbytnou soucast existence zemreleho. Seznamy obetin a sceny pro  jistotu, ze by nikdo neprinasel obetiny.  

I. prechodna doba – velice zahy po textech Pyramid {PT} se objevuje dalsi velky soubor Texty rakvi. Sbirka o niz plati to same, jako o Textech pyramid. Vzdy individualni variace na dane tema. Usporadani neni nikdy naprosto identicke. Narozdil od PT se pisou hieratickym pismem na drevenych rakvich {Sakkara, Dolni Abusir, Luxor}. Rakve vetsinou patri hodnostarum z I. prechod. obdobi. Texty pyramid zamereny na nebesa, texty rakvi zamereny na osobu pro kterou jsou urceny. Je to asi 1100 rikadel. Texty rakvi byvaji  usporadany tak, ze urcite texty se objevuji v souvislosti s urcitymi castmi tela. Jiz v textech pyramid se vyrazne objevuje predstava boha Usira a jeho podsveti. Usir se stava synonymem zemreleho.   

Nektere casti textu rakvi se tykaji primo cesty zemreleho na onen svet. Tento usek se oznacuje jako Kniha dvou cest. Nekdy se tato cast zaznamenava na dno rakve do tvaru mapy. Kniha dvou cest zacina okamzikem smrti. Uzivani textu rakvi vyvrcholilo ve Stredni risi, castecne pokracovalo i v polovine II. prechod obdobi. Tesne po Hyksoskem vpadu se v Hornim Egypte objevuji texty  oznacovane jako Kniha mrtvych. Byla prevladajicim textem v kralov. hrobkach  18. dyn.. Zejmena v kralovskych hrobkach z obdobi Hatsepstut se objevuje dalsi velka sbirka Kniha podsvetni komory nebo Kniha toho, co je v podsveti nebo Kniha AmDuat. Je to samostatna sbirka, ktera vicemene popisuje nocni cestu  slunce. Doba, kdy slunce neni  na obloze, tak prochazi velmi tezkou  nocni  cestou. Okamzik zapadu a vychodu slunce = okamzik  smrti  a narozeni.Putovani slunce je rozdeleno na 12 hodin a v kazde z tech hodin se buh RE plavi na sve barce urcitou  casti podsveti a prekonovala ruzne obtize, podsvetni demony. Doprovazeji ho jina bozstva, ktera mu pomahaji  tyto nesnaze prekonat. Casto se objevuje pouziti dvou barev cervene a cerne.  
Had Apopi – symbol zla, vystupuje proti nebeske barce

Jinym souborem, ktery se radi mezi podsvetni soubory Kniha bran, ktera byla poprve objevena v                              hrobce. Ma stejny namet jako kniha AmDuat. Dalsimi podobnymi soubory  Kniha o nebeske krave {poprve na Tutanchamonove rakvi, pak az Setchi II.}. Poprve se zde objevuje motiv vzpoury lidstva proti  bohum a pomsta bohu. Buh potrestal lidstvo tim, ze na lid seslal Sachmet v podobe zdivocele lvice,  ktera lidstvo pojidala na potkani. Kdyz hrozilo vyhubeni lidstva, Re navaril velke mnozstvi piva, obarvil ho nacerveno, aby ho Sachmet povazovala za krev. Ta se napila, usnula a probudila se krotka.

Kniha jeskyni {= Kniha podzemnich jeskyni soustreduje se na popis jednotlivych nebezpeci v podsveti.  

Kniha Zeme – obdobi Ramesse VI., zmrtvych vstani Rea se dava do souvislosti s plodivou silou Zeme.

Kniha dne a noci – rovnez detailni popis putovani boha Rea oblohou i podsvetim.
Duraz kladen na putovani  slunce telem bohyne Nut.

Nejbeznejsim textem pro obycejne lidi byla Kniha mrtvych. Pocatky vzniku v 17. dynastii. Vznika z Knihy rakvi, lisi se posloupnosti. Kniha mrtvych je volnym souborem rikadel pevneho obsahu. Specifikem knihy mrtvych, je to, ze jednotlive kapitoly jsou doprovazeny zobrazenim zvanym vinety. Timto nazvem ji oznacil Karl Lepsius.

Vyznamnou soucasti Knihy mrtvych je souzeni zemreleho po smrti, ktere navazuje na to, co  se objevuje v textech rakvi. Od zemreleho se ocekavalo, ze bude v podsveti plnit stene povinnosti jako na lidskem svete. Vyznamnou roli zde hraje Usir a Eset. Scena posmrtneho soudu,  vazeni srdce mrtveho pred Velkou pozirackou. Pokud bylo srdce tezsi pozrela ho Velka poziracka = druha definitivni smrt.
Velka zpoved – cast Knihy Mrtvych, kdezemrely popira, ze by se dopustil nejakeho spatneho skutku.     
Na vyvoj Knihy Mrtvych mela velky vliv Amarnska doba. Vedou se spory o tom, jake bylo pozadi teto reformy. V obdobi 19. dyn. se vetsi pozornost upirala k vetsimu mnozstvi bozstev. V PoAmarnske dobe se objevuje cela rada dalsich textu, rada hymnu na Usira.   Napr. Bud pozdraven Usire………. 
V teto dobe je nejvyznamnejsim bohem AmonRe, ktery kdyz v noci prochazel podsvetim, spojoval se o pulnoci s Usirem.

Eset a Nebhet – Usirova manzelka a sestra
Podsveti se deli na 2 roviny. Misto obcasneho odpocinku – horni a definitivniho spocinuti – dolni. 

Vedzat = Horovo oko

 V Iufavove hrobce 
Kniha mrtvych na drevenych tabulkach. Unikatni nalez.

Staroveky jazyk a  literatura

Egyptstina patri mezi afroasijske jazyky

Stara rise – staroegyptstina
Stredni rise – stredni egytptstina
Nova rise – novoegyptstina
Koptstina - je primym nastupcem novoegyptstina, prejima recke pismo a velke mnozstvi reckych slov

Vyvoj mluveneho jazyka a vyvoj pisma nejsou soubezne.  
 V polovine stredni rise pravdepodobne jiz Novoegyptstina.  

 Na konci 18 dyn. Za Achnatona se zacina psat novoegyptstinou. 

VSO jazyk – Verb-Subject - Object
Sloveso- podmet - predmet

Stara a stredni egyptstina jsou hodne syntentickym jazykem, novoegyptstina je spise analytickym jazykem.

Ve stredni egyptstine posun v hieratice, hieraticke znacky se vzdaluji hieroglifum.

Abydos – misto puvodu prvnich  egyptskych  kralu
Memfis – hlavni mesto Stare a Stredni rise
Theby - hlavni mesto Egyptske Nove rise

Stara a Novu egyptstina maji  nektere spolecne rysy, ktere Stedni egyptstina nema. 

Demotstina – nikdy nebyla samostatnym jazykem. Demotickym pismem se zapisovaly 2 faze egypt. jazyka – Novoegyptstina a prechudce Koptstiny.

Kazdy  znak hieratiky odpovidal znaku hieroglifu. Maximalne dochazelo  ke spojeni dvou znacek. V  demotstine to  jiz nefunguje, napr. Jedna znacka za cele slovo, nebo  nekolik znacek v jednom slove. Gramotnost maximalne 10 % obyvatelstva. Hieratika byla nabozenskym pismem, demotstina se pouzivala k psani dopisu a administrativnich textu. 

Hieroglificke a hieraticke pismo vzniklo zaroven. Hieroglify na psani na tvrde materialy, hieratika k psani na papyrus.  

Koptstina prevzala recke pismo, ale nektere pismo prevzala i z demotstiny. 

Mozne psani hieroglyfickeho textu- cte se odtud kam se divaji zive znacky. Psat se mohlo zprava do leva i obracene. Vzdy se cte shora dolu. Znacky se skladaji do tzv.  idealnich ctvercu.

 V 80. letech nalezeny slonovinove desticky z hrobky Uj v Abydu, ktere jsou dokladem prvniho obrazkoveho pisma z preddynasticke doby. Jedna se o predchudce hieroglyfickeho pisma. Dalsimi pisemnymi doklady – desticka krale Ahy.

Propojeni sceny s textem
Kazda scena byla velmi uzce propojena s textem. 
Vynechavani determinavu, pokud jsou osoby zobrazene na scene. Kazda znacka byla obrazkem a kazdy obrazek v sobe nese potencional toho, co obrazek zobrazuje. Poskozovani {neutralizace} potencionalne nebezpecnych znacek. Bud zabodnuti noze do zmije, nebo ji nakreslili pouze bez nebezpecne hlavy nebo pouze jejich polovinu. 

To pismo, kterou ma stejnou orientaci jako zobrazena postava napr. panovnika, nejakym zpusobem zobrazenou osobu blize urcuje.

Fisher – 3 druhy orientace hieroglifu

1] konfrontace
uziva se zejmena v kartusich napr. 2 osoby zobrazujici bozstva hledi na sebe {aby  si vzajemne nekoukali na zada] napr. kartuse Ramesse II. Znaky pro oznaceni bohu se obvykle uvadeji na prvnich mistech. 

2] symetrie
klasickym prikladem symetrickeho umisteni hieroglyfu je vyuziti na nepravych dverich.
3] konkordace
Pokud mame scenu, kde je vice nez jedna postava, vse, co se cte zprava doleva patri k osobe, ktera je orientovana zprava doleva a obracene, co zleva doprava patri k postave orientovane zleva doprava. Dulezite je, kam se postava diva. 

Vyjimkou v hieratickem pismu je osloveni, kde rovnez muze byt zmenena orientace. 

V dobe Nove rise tzv. slabicne pismo, ktere se vyuzivalo k prepisu cizich slov ci jmen.

24 zakladnich znacek hieroglyficke abecedy. V dobe nejvetsi slavy 6000 znacek. Nepouzivali samohlasky, nedelali mezery mezi slovy ani vetami. 

Logogramy
Ikonicke
-	jedna znacka znamena jedno jedine slovo

Symbolicke
-	napr. znak pro boha nekoduje bozstvo, ale znazornuje napr. vlajku nebostandartu, ktera  zdobila chramy, jako  kdyz my nakreslime srdce, myslime tim lasku

Rebus 
-	funkce na principu  rebusu
-	SA – husa i syn, tudiz nakreslime-li husu, muze to byt znak i pro syna.
-	Podobne jako anlicke 4U = for you

Fonogramy
Jednokonsonantni znacky
Dvoukonsonantni znacky
Trojkonsonantni znacky
Foneticka komplementace

Determinativy
-	moznost odlisit neco, co se psalo stejnym zpusobem
napr nase PS muze byt pas, pes atd.
Zpusob psani navedl egyptany k tomu, jak to maji cist. 

Vyznam pisma pro karieru v Egypte

V Egypte se i ti nejchudsi mohli diky znalosti pisma vypracovat do vyssi spolecnosti.

Chetiho nauceni – tzv. Satira na povolani. Rika, ze ten, kdo zna pismo, se muze dostat vyse nez ti ostatni, kteri ho neznaji. Patrony pisaru Thovt {s hlavou Ibise nebo paviana, nebo jako cely pavian}a bohyne Sesat, bohyne moudrosti.

Egypt – poslední

Abydos-Stovjy malýxh tabulek ze slonoviny a kostí.
Sčítání obyvatel - 1. Dynasty , od 2. Dynasty sčítání dobytka - pro dataci.
Nejst. Insrituce st. Správ:
Pokladnice -bálý dům - přerozdělování naturálních daní a kořisti.
Obilnice -per šena - zem.výnosy.
Královský dům -per nešut - pečoval  o potřeby panovníka,rodiny, úřadu.
Delegace pravomoci - výkoným zýstupcem krále - cezír - spravoval zemi. Měli kanclíře, přednáky, pomocnáky. Všichni zároven písaři, znali základy věd. Součáatá státní správy byli I kběží, fce se mohly překrývat. Probíhala cnitřní kolonizaxe země, zakládání správnách center, statků a domén (jmén	 ve čtverci, reso. V oválu). Domény prosukocaly víno. v průb. 3.d začíná dělení na kraje, postupně jich přibývalo. V chrámu Neusrete v sálu ročnách obd je seznam krajů. V Kaenaku pak již seznam úplný. Během 5d se do správy dostávají I nečlenové kr rodiny. V pol 5d velký nárůst adminisrrativy, v 6d již devalvace godnoty tirulů. Úředníci mihlu být pohřbíváni blízko panovníka, od 6d v místě svého působení.
Cherej sešta - důvěrník, dbá o tajemství. Po 6d úpadek st správy.
Příklad - hodnostář NPechernefer - 1000m2 hrobka - v pikĺadnici se vypracoval a měl asi 20 dakších titulů a mnoho  kněžských. Přerozděloval komodity a pečoval o kulty.

Princ Kaninisut - královský syn, domácnost spravoval velmož,pod ním 11 písařů,6 kontrolorů, strážce pečeti, 3 řeznáci, 2 pekaři, kuchař, 5 nápojářů a 15 sluhů - celkem 43 lidí.

Zemědělství
Obilí
chov
Lov a rybolov

Závislé na nilských záplavách. Vrchol od července do září, optimum 8m nad stav.
zavodnivání kanály (šadůf - bazénekú, měření nilometrem.
Divočejší krajina, papyrus, bažiny.
Hlavní potraca: kvašený chléb a pivo, chléb z ječmene,pšenice prosa ve firmách, pivo z chl těsta a nakvašených datlí.
Od st říše - víno, jen pro elitu, vriba v doménách. K šlapání vána a spozštění lodí - paviáni (na těžké práce). 
Pěstování ječ/pšen 2:1, ješmeni se lípe dařilo. Sklízelo se srpy, mlátilo se proháněním dobytka, pak provívání,uložení do sýpek.
Chovali krávy, ovce,kozy,prasata, drůbež a domácí mazlíčky (opice, ). Hovězí jen pro pány a zádušní kulty  - je tam původní a domestikovaný - dříve než na Předním východě. V pohřební výbavě vápencové schránky s obětinami potravin, či jen kostí  z hostiny pozůstalých.
Prasata - nesla parazity, jedli to kmáni.
Dobytek I v názvech krajů. Dobytek bud ve stáji - pro maso či venku - pro mléko.
Důležitý osel - karavanní zvíře, domestikovaný. Velbloudi využíváni až před Kristem.
Výměnný obchod, jen nejcennější komodity měly tržní hodnotu v nádobkách s olejem či jednotkách šak.
Hlídači měli paviány a honili zloděje.
Maso ne úplně běžným produktem.
Velmi ceněnou komoditou olej. Směňovalo se za chléb a pivo. I jako plat. Vsi zakládali i programově.

Sjednocení - St říše:
Organizace pracovnách sil na státní projekty, souvisely s ideologií, např. Ochrana hranic před chaosem, voj výpravy za získáním surovin, budování chrámů, rozvoj a udržování zavl systému. Upadal-li zavl systém, upadal celý Egypt.
Doklady v písemných a archeologických pramenech. Např o stavbě pyramidy v Gíze. Třeba spousty vápence, pak kvalitní bílý vápenec na obložení. I bazalt, žula - lámány dřevěnými klíny napouštěnými vodou. Naložili na saně, pak po vodě na místo, tam opracování, stavění. Lidi bylo třeba ubytovat a dodat jim stravu. Výrobny chléba a piva v místě. Čtvrť administrátorů, sýpky, sušárny ryb. Dohled: správce všech královských prací. Pracovali obyvatelé, nevolníci, ale nebyli to otroci (dělali v době záplav, kdy nemohli orat - a aby dosáhl pán posmrtného života, tím I oni).
První popsané svitky známe z Gebelénu - jih Egypta, ne z centra. Účty v dřevěné schráně o rozdělování látek a obilí od chrámu. Záznam lidí účastných a organizovaných při stavění chrámu - včetně prezence.
Každá instituce měla své statky, pachtýři odvedli výnosy státu a ten přerozděloval zpět instituci. V Abúsíru papyry vypovídající o provozu zádušního chrámu - jedinečné. Dekrety, soupisy inventářů, rozpisy služeb, účty...
Vyvrátily starší teorie o hospodaření zádušních chrámů - že byly nezávislé na státu, což tak nebylo. Chrám měl obelisk, zádušní kult slunečního boha, vzestupná cesta do městečka kněžských služebníků, včetně zázemí.

Chrám Ptaha v Memfidě - vykázáno, co z něj bylo přineseno. Stejně I o pyramidovém komplexu Menkaurea v Gíze - tzn že byly takto doloženy I vzájemné vztahy mezi sebou.

Zaměstnanci chrámu dostávali výplatu ze zádušních obětin. Organizováni do 5 fýl po 19 lidech, každá dělená na 2 služby, zbytek pracovali na poli. Chrám ne vždy dostal co měl - odchylky pak červeným inkoustem. Chrámy měly obrovská privilegia, nemusely odvádět dávky - jeden z faktorů vedoucích pak ke zhroucení systému. 
Systém st říše fungoval jako model pro mladší říše.
Kahúnské papyry - doklady  ze stř říše, analogy to Abúsír.
Papyrus o královské návštěvě Théb, dokládá snížení kr moci ve 13 dynasty. 

Po Snofruovi se Chufu technicky zdokonalil, ale vyčerpal síly státu I pracovníků, po něm ústup od složitosti pyramid, ale zdůraznění významu a výzdoby chrámů.

Zádušní kulty ze st říše trvaly do 1. Přech. Doby, ale I po ní pokusy o obnovu kultů, ale netrvaly dlouho, stát na to neměl.

Po o:

Pojetí lidské osobnosti ve starém Egyptě
Dobrovolná služba státu.
Měli tělesné a duševní složky, ale ne proti sobě. 
Ba - pták - jedinečná osobnost a vlastnosti, duše (šlo s ním diskutovat). Při smrti ba tělo opouští, v posmrtném životě se spojí s ka.
Ka není tolik individuální, je to životní, živočišná síla.
Spojením ka a ba vznikne ach, blažená posmrtná existence, zářící duch.
Ka vznikne ve chvíli zrození, od boha. 
Spojení možné po posledním soudu - vážení srdce, to bylo nositelem rozumu I citu, ty mají být v rovnováze. Vyvažují proti pštrosímu peru bohyně Maat. Strážce  vah - Anubis.

Jméno - ren - má význam jako složka osobnosti, kdo zná jméno, má určitou moc. Jmen bylo více, z různých důvodů, vyjadřují vztah k bohům, králi, předkům. I mystická identifikace. Kdo ztratil dobrou pověst, tomu mohli jméno změnit. Jméno je uvedeno v hrobce I na pohřební výbavě. Nemá být zapomenuto. Pokud stesáno či zakryto, je to forma prokletí, zničení. Při některých obřadech byly rozbájeny nádoby se jmény nepřátel Egypta.

Pak tělo a stín, srdce, povaha \ charaker\ temperament - bija.
V naučeních pokyny k sebevýchově - bija.

Vnímali jednotlivce ne osamoceně, ale zasazeného do sociálních vazeb a rolí - vůči panovníkovi, Maat, lidem. Pokud moc panovníka zeslábla, měli problém s existenciálním zařazením. V těchto dobách se o udržování  řádu Maat zasazovali I velmoži, pak za to byli velebeni.

Autobiography  - uvádějí, že člověk byl milován rodinou I spoluobčany, dobře konal svou práci.
Naučení - populární žánr - formování člověka do ideálu pracovitého. Ptahotep učí, že člověk má konat dobro všude, kde je a nebýt chamtivý. Podporovat přátele. Mlčení hodnotnější než zbytečné řeči. Zdrženlivost, vyrovnanost. Ideál přešel dále až ke koptským mnichům. 
Naučení z n říše - uvážlivý, znalý, zdrženlivý, ohleduplný. Ani hovoří o rodině - matce dvakrát to, co dostal. Nejez před druhým, když mu nechceš nabídnout. Nekontroluj svou ženu v domácnosti, víš-li, že je schopná. Tiše ji pozoruj, ať víš, co umí.
Cílem nemít sobecké ka.
Sloužili, ale snažili se být osobití v plnění úkolů, jinak než ostatní, lépe. 
Autobiographic nápis - to, co uvádím, jsem skutečně vykonal, nejsou to lži nekropole.
Fráze - od počátku světa nebylo nic podobného učiněno, nebylo  to nalezeno v análech.
Na člověka se pamatovalo především pro jeho činy - čím zajímavější, tím více a déle bude připomínán.
Ideál se týkal všech, ale doklady jen od gramotných. Písaři se považovali za privilegované, po celou dobu všech říší. Pyšnili se, přestože Ptahotep  proti tomu brojí - nebuď pyšný na své vědění, poraď se s učeným I neučeným, hranic moudrosti se nedá dosáhnout. 
Písaři si přímo vychvávali žáky, ale nebylo  cílem rozšíření gramotnosti. Až v n říši Dům vědění. Ale školili při své další práci.

1-5% bylo gramotných, ve městech více.

Střední říše
Navázali na administration st říše, výkoným je vezír. Nárůst administration a písařů. Hierarchy - vezír , krajoví vládci, podřízení až po starosty obcí. Toto zřízení přetrvalo do n říše.
Stř ř bohatne díky zavlažování - zúrodnění Fajjúmské oázy. Nvyčerpávali se tak velkými stavbami, země již není řízena zádušním hospodářstvím, suroviny a tribute  z Núbie. Bohatne. Mezinárodní obchod, země stabilní. Nezhroutili se bankrotem ani přebujením administration. Krajový vládci nomarchové se již po stř říši neobjevili.
Egyptské vojsko ještě nemělo hlavní společenskou úlohu, ale již roste jeho význam. 
Rozpad na konci sóuvisí s úpadkem kr autority a přílivem maloasijců.
2. Př.období významné nástupem cizích panovníků.

Nová říše - množství pramenů, význám prof armády. Panovník má již 2 vezíry, několik adm center. Zpravidla králův nejstarší syn vyslán spravovat Menofer,koncentruje se zde hospodářská moc. Chrámy nyní vlastní půdu nezávisle, ne inkorporovaně ve státní správě. Půdu propachtovávají - státy ve státě.
Kontrolována již I Núbie jako kolonie.
Doložena obsáhlá diplomatic  correspondence.

Egyptský panovník - královská ideologie.
Pozice panovníka - zúžení přesýpacích hodin - komunikátor mezi bohem a lidmi. Božského původu. Vzorovým božským králem Hor z Nechenu (Hierakonpolis) - legendární první král sjednoceného Egypta. Titul panovníka: jeho vtělení.
Hranatý rámeček - serech - označoval královský palác s fasádou - na nich Hor či Sutech (Sutechovo zvíře - nevíme které), spojení  se vznikem sjednoceného  Egypta.
Později začali užívat kartuše.
Jeden z nejstarších titulů  královen: Ta která vidí Hora a Sutecha.
Semátáuej - znak sjednocení obou zemí - uprostřed dýchací trubice živočicha, bohové okolo ovíjejí heraldické rostliny obou zemí.
Někdy král I jako syn bohů a bohyň, třeba I několika - často místních.
Po smrti se panovník připojí k nezapadajícím hvězdám či nastoupí do bárky, je pak také ztotožněn se zásvětním bohem Usirem.
Panovník obklopen obřadností - spojená koruna zemí pšent, žezlo a důtky ve zkřížených rukou.
Usir má svou charakeristickou korunu, ale v rukou totéž co král, znázorňuje zesnulého krále.
Oba sedí na trůnu.
   Zastupuje-li Usir mrtvého panovníka, většinou nemá usirovskou korunu, ale panovnickou.
Nechbet-supice -horní-rákos
Vadžet - kobra-dolní-včela
Ochránkyně panovníka, ten pak má titul nísut bítí - vládnoucí panovník.
Kartuše - ochrana, věčnost - původně znak šen - původně svinutý provaz.
                        Zprvu 2 tituly: horovo jméno a Obě paní (N a V), pak přibývala další, na konci st říše se ustálila. Poslední  přibyl titul Syn Reův.
Při nástupu na trůn vytvářel celou sérii titulů, někde na počátku symbolické jméno, např oblíbené Silný býk. Někdy některé své jméno opakovali, aby celkem měli 5 jmen, užívali jen 2. V n říši naopak rádi dlouhé tituly.
Panovník však nepřestával být I osobou lidskou, ale prolínalo se to s božskou.
Spravedlivý panovník se poznal podle dobrých záplav, organizoval společenský život a garantoval posmrtný - plnil-li to dobře, lidé se k němu upínali a dělali vše, aby byli dobrými služebníky a Egypťany. Když byl Nil nízko, musel zajistit přerozdělování a navrátit řád Maat, musel umět následky problémů ihned zažehnat.
Král měl I např modrou korunu či pruhatou roušku Nemes. Nesměla chybět kobra na čele. Paruka.

Proměny královského úřadu 
Stará říše - ideální věk, silný stát, totalitně ovládaný královskou rodinou. 

Panovník I po smrti mohl provést soudem, měl velikou důvěru, stavěli si hroby poblíž něj. 

Nebylo snadné se mu přiblížit, když mu sklouzlo žezlo a dotklo se prostého člověka, přišel tak do kontaktu s božskou osobou panovníka, ten musel zasáhnout a zachránit jej před zničením.

Postupně roste panovníkova odpovědnost bohům - původně mrtvý panovník rozhodoval i o démonech a bozích, později vnímání jeho moci mezi bohy klesá, on se po smrti více přibožšťuje. Dříve zaměstnával především rodinu, později I velmože. Byl více v kontaktu s blízkými lidmi.
Panovník staré říše byl nekritizovatelný, jen odpovědný bohům.

První přechodná doba
Panovník už je kritizovatelný, vznikají I naučení pro krále Merikarea o ideálním panovníkovi - vážit si bohů, být spravedlivý, mírný a milostivý, pečovat o poddané, neničit hroby předků.

Později ve střední říši naučení krále Amenemheta synu Senusretovi (fiktivní, psal jej někdo jiný).
Země sjednocená - Mentuhotep II. K hospodářské konsolidaci dochází během 12 dynasty - Amenemhet I., byl schopný. Literární texty jej glorifikují - panovník nejen spravedlivý, ale I přísný a nedůvěřivý. Připravenost k obraně, nutnost spojenců.
Hymny na počest králů střední říše. Obránce, ale musí být oblíbený.

Druhé přechodné období 
Nová říše
Výrazný obraz krále válečníka - po vyhnání Hyksósů a invazích ven.
Někteří panovníci považovali za vhodné zdůraznit vazbu na boha Amona, aby podpořili svou autoritu. Hatšepsut-často jako král,muž. Thutmose III byl často mimo Egypt, tak vyjmenoval 2 vezíry a vychoval loajální úřednictvo. Dochovaly se instrukce pro vezíra - Rechnirea. Úřad je trpký - konej co je ti určeno a buď spravedlivý, vezír je strážcem spravedlnosti od časů bohů. 
Nová říše měla dostatek energických panovníků. Amenhotep II - silný, Thutmose IV - diplomat, Amenhotep III - diplomat a stavitel. Hrdé nápisy, stély, zavedl šíření skarabů s vyrytými významnými činy své vlády. Nazýván Slunce panovníků. Jeho syn Achnaton. Od té chvíle panovník vnímán i jako velekněz. Ztratil autoritu, neudržel mezinárodní prestiž Egypta, v důsledku potíží s kněžími hospodářské problémy - osobní zbožnost. Haremheb - restaurační dekrety o obnovení řádu Maat a chválí tradiční panovnické ctnosti. Stabilizace. Ale nutnost vyrovnat autoritu krále a velekněze. Núbie slouží bohu - přímo panovníkovi Egypta. Nabývají na důležitosti královské seznamy a archivy.